ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3864/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,        
    розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 р. (суддя: Сіпак А.В) в адміністративній справі №280/3864/21 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотал Флюід Менеджмент", про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені, -

                                                    В С Т А Н О В И В:

    Запорізьке ОВ ФСЗІ звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило стягнути з ТОВ "Тотал Флюід Менеджмент" на його користь адміністративно - господарські санкції та пеню в розмірі 247 408, 14 грн., за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 р. 
     В обґрунтування вимог зазначив, що відповідач у 2020 р. не виконав норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та у добровільному порядку не сплатив адміністративно-господарські санкції.
   Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову Запорізького ОВ ФСЗІ відмовлено.
  Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем. Посилаючись на порушення норм матеріального права, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скаржник вказує, що статтями 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено обов`язок відповідача щодо забезпечення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Відповідач даного обов`язку не виконав та  адміністративно-господарські санкції не сплатив.
   У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що на виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» у 2020 р. ним подавалися до центру зайнятості звіти за формою №3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю.  Обов`язок пошуку даних осіб для працевлаштування до його обов`язків не входить. До відзиву позивачем додано клопотання про стягнення на  його користь з відповідача витрат на професійну правничу допомогу  в розмірі 10 000,00 грн.
     Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
   Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно
до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
   Судом першої інстанції встановлено, що згідно поданого ТОВ "Тотал Флюід Менеджмент" до Запорізького ОВ ФСЗІ звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 р., середньооблікова кількість штатних працівників становить - 103 особи; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлено інвалідність - 1 особа; кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановлених в статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 4 особи; фонд оплати праці штатних працівників - 8 450,40 грн.
   За не забезпечення працевлаштування 3 осіб з інвалідністю у 2020 р. позивачем нарахована відповідачу сума адміністративно - господарських санкцій  та пені в розмірі 247 408,14 грн., щодо стягнення яких з відповідача в примусовому порядку позивач звернувся до суду.
    Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені, оскільки відповідач здійснив всі заходи по створенню робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до встановленого нормативу. На виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» у 2020 р. ним подавалися до центру зайнятості звіти за формою №3-ПН. Пошук даних осіб для працевлаштування до обов`язків відповідача не входить.
    Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
    Статтею 18, 18-1, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-XII від 21 березня 1991 р. (далі - Закон №875-XII) визначено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
     Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
     Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують їх працевлаштування.
     Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
     Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VІ від 05 липня 2012 р., який набрав чинності з 01 січня 2013 р. визначено, що роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
     На виконання даних приписів наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 р. затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», що набрав чинності 12 липня 2013 р., відповідно до якого форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
    При цьому, на відміну від Закону України «Про зайнятість населення» №803-XII від 01 березня 1991 р., що діяв до 01 січня 2013 р., Законом №5067-VI не передбачено обов`язку щомісячно подавати звітність за формою №3-ПН.
     Аналіз зазначених норм свідчить, що на підприємства, установи, організації та інших осіб, що використовують найману працю покладено обов`язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, проте не обов`язок по їх виявленню і підбору для працевлаштування, такий обов`язок покладено на державну службу зайнятості.
    Як свідчить наявні в матеріалах справи письмові докази ТОВ "Тотал Флюід Менеджмент"
на протязі 2020 р. до центру зайнятості направлялися звіти за формою №3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю (а.с.36-102). Також позивачем вживались заходи для пошуку працівників шляхом публікації оголошень  в друкованих засобах масової інформації (а.с.200-293).
             Викладене свідчить про відсутність факту не виконання ТОВ "Тотал Флюід Менеджмент"
нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 р., а тому судом першої інстанції правомірно зазначено про відсутність підстав для застосування до нього адміністративно - господарської санкції відповідно до приписів Закону №875-XII та нарахування пені в загальному  розмірі 247 408, 14 грн.
              Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
          Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами пункту "в" частини 4 статті 322 цього ж Кодексу, яким передбачено, що у резолютивній частині постанови суду апеляційної  інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
              Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
             Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
               Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
               На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10000,00 грн., а саме: опрацювання адвокатом матеріалів справи №280/3864/21 (позовна заява, звіти, акти, докази в підтвердження позиції, рішення суду першої інстанції (2,5 год.); опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формулювання правової позиції Клієнта (0,5 год.); підготовка відзиву на апеляційну скаргу, формування пакету документів в обґрунтування позиції, викладеної у позові, направлення відзиву на адресу скаржника та до суду (2,0 год.) - позивачем  надано договір про надання правової допомоги №01/02/18 від 01 лютого 2018 р., додаткова угода до договору від 12 листопада 2021 р., , звіт адвоката про надані послуги №1 від 22 листопада 2021 р., акт приймання передачі наданих послуг від 22 листопада 2021 р., платіжне доручення №2445 від 22 листопада 2021 р.
            Відшкодуванню на користь відповідача підлягають витрати, понесені ним за роботу адвоката на складання відзиву на апеляційну скаргу. При цьому, заявлена сума у розмірі 4000 грн. (2 години роботи адвоката), на думку колегії суддів, не відповідає складності виконаної роботи, оскільки відзив на апеляційну скаргу за своїм змістом відтворює зміст відзиву на позовну заяву. Враховуючи критерії розумності та співмірності,    відшкодуванню на його користь відповідача    підлягає сума витрат в розмірі 500 грн.  Формування пакету документів в обґрунтування позиції, викладеної у позові, направлення відзиву на адресу скаржника та до суду, не є правовою допомогою. 
            Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                        П О С Т А Н О В И В:

    Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  - залишити без задоволення.
     Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 р. в адміністративній справі №280/3864/21 - залишити без змін.
    Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотал Флюід Менеджмент" (код ЄДРПОУ 37675989, місто Запоріжжя, вулиця Північне шосе, будинок 3, офіс 158) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (код ЄДРПОУ 20508338, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 75, офіс 226) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 грудня 2021 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.    

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий