РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/1393/21
Провадження № 22-ц/4815/1276/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача      – Шимківа С.С.,
суддів:                 – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2021 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання,- 
в с т а н о в и в :
У січні 2021 року ТзОВ «Рівнетеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання.
Позовні вимоги мотивує тим, що ТзОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником (квартиронаймачем) якого є ОСОБА_1 .. Згідно витягу оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що зареєстрований на ОСОБА_1 , станом на 01.10.2020 року у нього виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 94578,10 грн.
Просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у розмірі 94 578 грн. 10 коп. та судові витрати.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2021 року позов ТзОВ «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Рівнетеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 21 955 грн. 59 коп..
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання підлягає стягненню в межах позовної давності, що становить 21955 грн.59 коп..
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду,  ОСОБА_1  оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що договір про надання послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання не було укладено з вини ТзОВ «Рівнетеплоенерго». Тому, вважає, що за відсутності договору відсутні і зобов`язання по оплаті таких послуг. Крім того, зауважує, що він звертався до позивача з проханням про від`єднання його квартири від мережі опалення та гарячого водопостачання. Погоджується із застосуванням судом строків позовної давності, однак вважає правильним розрахунок заборгованості у розмірі 19331,48 грн.. Також зазначає, що судом не взятий до уваги акт пломбування (розпломбування) водолічильників після встановлення від 31 січня 2011 року. Лічильник було встановлено, однак з невідомих причин, по вині працівників КП «Рівнеоблводоканал» не повідомлено про це КП «Рівнетеплоенерго». У зв`язку з чим, переконаний, що за наявності лічильника усі нарахування по гарячому водопостачанню (5380,05 грн.), вказані в оборотній відомості за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року, є необґрунтованими. Також зауважує, що квартира належить на праві спільної власності його дружині та доньці.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ТзОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), квартиронаймачем (власником) якого є ОСОБА_1 .. 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Аналогічні положення містить і стаття 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час розгляду справи.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Обов`язок відповідача як споживача житлово-комунальних послуг, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.
Відповідно до п.п. 11, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Товариство з обмеженою діяльністю «Рівнетеплоенерго» здійснює свою господарську діяльність у відповідності з вимогами Законів України «Про теплопостачання» від 02.06.2005р. № 2633-lV, «Про житлово-комунальні послуги» 24.06.2004р. № 1875-lV- (даний закон втратив чинність 01.05.2019 р.), чинний Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. № 2189-Vlll (вступив в дію 01.05.2019 р.) «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року (зі змінами та доповненнями), «Правила користування тепловою енергією» затверджених, Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198, «Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі», затвердженого Постановою КМУ від 17.02.2010р. № 151 та іншими нормативно-правовими актами в сфері теплопостачання.
Відповідно до своїх функцій і повноважень Регулятор здійснює формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.
Згідно із. ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень НКРЕКП у сфері теплопостачання встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.
На підставі вищевказаних повноважень, Регулятор прийняв ряд постанов, а саме, № 449 від 23.04.2014 р., № 569 від 23.05.2014, № 664 від 13.06.2014р., № 792 від 27.06.2014 р., № 146 від 17.10.2014р., № 1171 від 31.03.2015 р., № 174 від 21.05.2015 р., № 1101 від 09.06.2016 р. та №1536 від 28.12.2017 р., № 1792 від 11.12.2018р., № 1806 від 11.12.2018р., № 1807 від 11.12.2018р., № 1805 від 11.12.2018р., про встановлення тарифів, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» здійснювало нарахування споживачам за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (для різних категорій споживачів).
Розрахунок вартості наданих послуг здійснюється ТзОВ «Рівнетеплоенерго» за тарифами з теплопостачання у розмірах затверджених рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №6 від 04 січня 2011 року (із відповідними змінами) та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями послуг» (із відповідними змінами).
ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за ним за період з січня 1999 року по жовтень 2020 року утворилася заборгованість в розмірі 94578,10 грн..
Відповідач, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води належної якості, зобов`язаний був оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів.
При цьому, судом враховується, що він не подав доказів повідомлення позивача про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають в квартирі, що спростовує заперечення відповідача відносно суми заборгованості розрахованої позивачем.
З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи місцевим судом, сторона відповідача зверталася до суду із заявою про застосування строків позовної давності.
Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про правомірність застосування строків позовної давності та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 21955 грн.59 коп..
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, а відсутність письмово оформленого договору про надання таких послуг не позбавляє споживача оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року, справа №751/3840/15-ц).
Покликання відповідача на те, що він не користується послугами теплопостачання не можуть братися до уваги, оскільки він не надав суду доказів, що його квартира була відключена від опалення та гарячого водопостачання у встановленому законом порядку, який не передбачає поквартирне відключення від централізованої мережі. 
Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 21955 грн. 59 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Решта наведених в апеляційній скарзі доводів є недоведеними та необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                           Шимків С.С.
Судді:                                                                          Ковальчук Н.М. 

Хилевич С.В.