УХВАЛА

18 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 560/1394/21
адміністративне провадження № К/9901/40786/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021  року
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року
у справі № 560/1394/21
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії при головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05 листопада 2020 року №8 та від 01 грудня 2020 року № 220550000931 про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів роботи з 31 жовтня 1982 року по 04 грудня 1984 року, з           01 січня 1990 року по 31 грудня 1990 року, з 10 лютого 1981 року по 30 жовтня 1982 року, з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1989 року, з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1996 року та призначенні пенсії на пільгових умовах за віком на підставі п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  призначити і виплатити ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком на підставі п. 3 ч. 2          ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши для призначення пенсії з дня звернення за пенсією, тобто з 31 серпня 2020 року, період навчання з          01 вересня 1979 року по 15 липня 1981 року в Деражнянському сільському професійно-технічному училищі № 12 Хмельницької області, час проходження строкової військової служби з 31 жовтня 1982 року по 04 грудня 1984 року, та періоди трудової діяльності: - з 16 липня 1981 року по 30 жовтня 1982 року, з 01 січня 1987 року по 11 вересня 2006 року - в колгоспі «Авангард» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області (в подальшому з 18 вересня 1992 року реорганізованого в сільськогосподарське об`єднання пайовиків «Авангард» с. Яблунівка та з 18 квітня 2000 року - у СТОВ «Агрофірма «Авангард» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області); - з 03 березня 2007 року по 04 грудня 2007 року, з 03 квітня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, з 28 квітня 2009 року по 30 жовтня 2009 року, з          08 квітня 2010 року по 15 листопада 2010 року, з 06 квітня 2011 року по 30 листопада 2011 року, з 05 квітня 2012 року по 30 листопада 2012 року - в ТОВ «Укрзернопром - Деражня» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області; - з 09 квітня 2013 року по 21 травня 2013 року - в ТОВ «НЬЮ-АГРО ПОДІЛЛЯ» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області; - 02 червня 2018 року по 15 листопада 2019 року - в ТОВ «ЕНСЕЛКО АГРО» с. Сахнівці Старокостянтинівського району Хмельницької області, на посадах тракториста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду у рослинництві, стаж роботи на яких склав 26 років 2 місяці 16 днів, а з врахуванням навчання в СТПУ та проходження строкової військової служби - 30 років 2 місяці 5 днів, при загальному стажі роботи 33 роки 5 місяців 20 днів, до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №8 від 05 листопада 2020 року про відмову в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи трактористом з 31 жовтня 1982 року по 04 грудня 1984 року, з 05 грудня 1984 року по 31 грудня 1986 року, з 01 січня 1990 року по 31 грудня 1990 року, з 10 лютого 1981 року по 30 жовтня 1982 року, з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1989 року, з             01 січня 1991 року по 31 грудня 1996 року та рішення головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01 грудня 2020 року №220550000931 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів роботи трактористом в сільському господарстві: - з 16 липня 1981 року по 30 жовтня 1982 року, з 01 січня 1987 року по 11 вересня 2006 року - в колгоспі «Авангард» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області (в подальшому з 18 вересня 1992 року реорганізованого в сільськогосподарське об`єднання пайовиків «Авангард»                       с. Яблунівка та з 18 квітня 2000 року - у СТОВ «Агрофірма «Авангард» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області); - з 03 березня 2007 року по 04 грудня 2007 року, з 03 квітня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, з 28 квітня 2009 року по 30 жовтня 2009 року, з 08 квітня 2010 року по 15 листопада 2010 року, з 06 квітня 2011 року по 30 листопада 2011 року, з 05 квітня 2012 року по 30 листопада 2012 року - в ТОВ «Укрзернопром - Деражня» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області; - з 09 квітня 2013  року по 21 травня 2013 року - в ТОВ «НЬЮ-АГРО ПОДІЛЛЯ» с. Яблунівка Деражнянського району Хмельницької області; - 02 червня 2018 року по 15 листопада 2019 року - в ТОВ «ЕНСЕЛКО АГРО» с. Сахнівці Старокостянтинівського району Хмельницької області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи період навчання з 01 вересня 1979 року по 15 липня 1981 року та період проходження строкової військової служби з 31 жовтня 1982 року по 04 грудня 1984 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 31 серпня 2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задоволено частково. Абзац 2 резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року змінено в частині визнання протиправними та скасування рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №8 від 05 жовтня 2020 року про відмову в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи трактористом, зокрема, з 05 грудня 1984 року по 31 грудня 1986 року шляхом виключення вказаного періоду. В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року залишено без змін.
18 жовтня 2021 року на електронну поштову адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі № 560/1394/21.
Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі № 560/1394/21 - повернуто особі, яка її подала, оскільки така направлена на електронну поштову адресу без використання сервісу "Електронний суд", що свідчить про використання відповідачем непередбаченого чинним процесуальним законодавством способу звернення до суду касаційної інстанції.
09 листопада 2021 року відповідачем через систему "Електронний суд" направлено касаційну скаргу на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від  15 березня 2021  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі № 560/1394/21.
В касаційній скарзі наявне клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження в якому зазначено, що після усунення недоліків касаційної скарги, що призвели до її повернення, таку повторно подано в найкоротші строки. 
Відповідно до ч. 3 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин.
В даному випадку, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оформлення касаційної скарги у відповідності до вимог КАС України, дотримання строків касаційного оскарження при первинному зверненні до суду зі скаргою та бажання заявника, що підтверджується сукупністю послідовних та регулярних дій, реалізувати своє право на касаційне оскарження судових рішень у цій справі у найкоротші строки є підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судових рішень.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від   20 червня 2019 року у справі №826/12030/18, від 22 січня 2021 року у справі №580/1728/20, від 18 травня 2021 року у справі №826/7041/18.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно з п.п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом дослідження, свідчить про те, що в даному випадку оскаржується судове рішення, постановлене у справі незначної складності.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до ч. 3 ст. 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень ч. 5 ст. 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
Суд також звертає увагу на положення п. 32 Копенгагенської Декларації, схваленої 12-13 квітня 2018 року у Комітеті міністрів Ради Європи, згідно з яким схвалюється суворе та послідовне застосування критеріїв стосовно прийнятності заяви у судовому процесі та в повному обсязі використання можливості оголосити заяву неприйнятною, якщо заявники не постраждали від значної шкоди.
Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
За правилами п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;           в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.
Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
Крім того, серед основних напрацьованих Європейським судом з прав людини підходів до касаційного перегляду судових рішень та, відповідно, застосування "процесуальних фільтрів" до такого перегляду слід віднести наступні:
- Конвенція не зобов`язує держави створювати апеляційні або касаційні суди, проте, якщо вони створені, то особі має гарантуватися дотримання гарантій п. 1 ст. 6 ЄКПЛ на рівні цих судів, хоча у таких випадках можуть застосовуватися менш суворі стандарти.
- право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати передбачуваним обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
- сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору або наявність сумнів у правильності рішення, яке набрало законної сили, не може бути самостійною підставою для оскарження судового рішення.
- жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
- головною функцією судів вищих інстанцій з перегляду є розгляд правових питань, що мають важливе та виключне значення, усунення фундаментальних правових помилок і недоліків, допущених судами нижчих інстанцій, забезпечення єдності судової практики, уніфікованого та єдиного застосування права, а не новий розгляду справи. 
В касаційній скарзі скаржник посилається на те, що дана справа підлягає касаційному оскарженню на підставі пп. "а" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, зазначаючи, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення пп. "а" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її. 
Інші обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених пп. "а" - "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
При цьому використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду вказану у постанові від 29 листопада 2019 року у справі №676/1433/17 є безпідставним, оскільки оскаржувані періоди роботи позивача, як тракториста зайнятого в сільському господарстві підтверджується, відповідно до оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, сукупністю матеріалів справи (трудовою книжкою та сукупністю архівних довідок).
До того ж, при постановлені рішення суд апеляційної інстанції керувався правовою позицією викладеною Верховним Судом у постановах від 26 червня 2018 року у справі № 809/1231/16, від 12 грудня 2019 року у справі № 674/1579/16-а, 20 лютого 2020 року у справах № 607/14316/16-а, №171/1900/16-а, від 27 квітня 2020 року у справі №648/1613/17.
Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у вказаній справі, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.
Посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, також не може бути підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки таке порушення не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд та не входить до переліку підстав передбачених ч. 3 ст. 353 КАС України.
Згідно із ч. 2 до ст. 351 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення, а у даному випадку порушення норм процесуального права не призвело до ухвалення незаконного рішення.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначена норма Кодексу узгоджується з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у п. 7 ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 13 КАС України, а також ч. 1 ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягає касаційному оскарженню в розумінні ст. 328 КАС України, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч. "с" ст. 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей. Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до ст. 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі "Науменко проти України" (заява № 41984/98, п. 52), правова певність (визначеність) передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи; цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи; повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень; перегляд в порядку нагляду не може розглядатися як прихована апеляція, і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду; відхилення від цього принципу можливе тільки, коли воно спричинене незалежними і непереборними обставинами.
На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржуване судове рішення прийняте у справі незначної складності, а передбачені ст. 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи відсутні у касаційній скарзі, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 12, 328, 333 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Поновити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області строк на касаційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021  року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі № 560/1394/21.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі № 560/1394/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	І.В. Желєзний Я.О. Берназюк   Н.В. Коваленко