СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року                              м. Харків                        Справа № 905/771/19  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя  Пелипенко Н.М. 

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.
за участю представників:
позивача – не з`явився 
відповідача – Єрьомичевої А.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5512 від 13.06.2019, довіреність № 2522 від 20.05.2021)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ (вх. № 2720 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 27.07.2021 у справі № 905/771/19 (суддя Шилова О.М.; повний текст рішення складено та підписано 06.08.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологія», м.Дніпро,
до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ,
про стягнення 5548409,76 грн боргу, 2035707,88 грн інфляційних, 492514,33 грн – 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Екологія», м.Дніпро (далі – ТОВ «Екологія»; позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області із позовом до Державного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк (далі – ДП «Донецька залізниця») про стягнення 5548409,76 грн боргу, 2035707,88 грн інфляційних, 492514,33 грн – 3% річних.
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на невиконання відповідачем зобов`язань з оплати товару (вугілля сортове, вугілля газове), поставленого за договором № Д/Т-15564/НЮ від 07.12.2015.
Ухвалою від 15.04.2021 Господарський суд Донецької області за заявою позивача замінив первісного відповідача у справі № 905/771/19 – ДП «Донецька залізниця» (ідентифікаційний код 01074957) належним відповідачем – Акціонерним товариством «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815) (далі – АТ «Українська залізниця»; відповідач).
Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.07.2021 у справі № 905/771/19 позов ТОВ «Екологія», м.Дніпро до АТ «Українська залізниця», м.Київ про стягнення 5548409,76 грн боргу, 2035707,88 грн інфляційних, 492514,33 грн - 3% річних задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «Екологія» 5548409,76 грн боргу, 2030485,81 грн інфляційних, 492388,33 грн – 3% річних, 121064,68 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позовна вимога про стягнення з АТ «Укрзалізниця» 5548409,76 грн боргу за Договором є правомірною, обґрунтованою та такою, що заявлена до належного відповідача (з огляду  правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/5953/17, викладену у постанові від 16.06.2020), та в межах строку позовної давності, а тому підлягає задоволенню. Поряд із цим, суд першої інстанції перевіривши розрахунок 3% річних встановив, що він частково суперечить умові пункту 6.2. Договору, тому позовну вимогу про стягнення 3% річних задовольнив частково. Позов щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат також задоволено судом першої інстанції частково, із посиланням на арифметичну неправильність здійсненого позивачем розрахунку. 
Відповідач із вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 27.07.2021 у справі № 905/771/19 скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5548409,76 грн боргу, 2030485,81 грн інфляційних, 492388,33 грн – 3% річних та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Судові витрати відповідач просить покласти на позивача.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги відповідач послався на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до необґрунтованої, передчасної заміни сторони відповідача - з ДП «Донецька залізниця» на АТ «Укрзалізниця», оскільки ДП «Донецька залізниця» з єдиного державного реєстру не виключене, тобто залишається бути юридичною особою, маючи таким чином цивільну правоздатність. Крім того, договір № Д/Т-15564/НЮ про поставку товару на склад покупця у м. Дебальцеве Донецької області, що є непідконтрольною українській владі територією, був укладений 07.12.2015 з окремою юридичною особою - ДП «Донецька залізниця», тобто після державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» (21.10.2015), у зв`язку із чим АТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем. Тому є всі підстави для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови у задоволенні позову.
Також скаржник зазначає, що поставка за договором здійснювалась на склад покупця у м. Дебальцеве Донецької області у грудні 2015 року, в той час коли існували законодавчі перешкоди у доставці товару на непідконтрольну українській владі територію. Відповідач наполягає, що з метою уникнення звинувачень у фінансуванні тероризму, неможливості забезпечення безпеки працівників та втрату контролю над інфраструктурою залізничного транспорту на території, де органи державної влади України не здійснюють своїх повноважень, регіональною філією «Донецька залізниця» було припинено залізничне сполучення через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відновлення залізничної інфраструктури.
Автоматизованою системою документообігу Східного апеляційного господарського суду для розгляду справи № 905/771/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) – Барбашова С.В., суддя Попков Д.О., суддя Істоміна О.А., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2021.
Ухвалою суду від 27.09.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 905/771/19; позивачу надано строк до 12.10.2021 для подачі до суду відзиву на апеляційну скаргу; справу № 905/771/19 призначено до апеляційного розгляду на 21.10.2021 об 11:00 год.
Ухвалою суду від 18.10.2021 задоволено клопотання представника АТ  «Українська залізниця» про участь його представника у судовому засіданні 21.10.2021 об 11:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
21.10.2021 представником ТОВ «Екологія» - адвокатом Фоменко Є.М.  в порядку ст. 42 ГПК України надані письмові пояснення  (вх. № 12059), які підтримані у судовому засіданні 21.10.2021. У цих поясненнях позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо правомірності позовної вимоги про стягнення з АТ «Укрзалізниця» 5548409,76 грн боргу за Договором та її заявлення до належного відповідача. Також позивачем зазначено про безпідставність посилань відповідача на законодавчі перешкоди у доставці товару на непідконтрольну  українській владі територію, оскільки таких  перешкод не було. Позивач наголошує, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу. 
У судовому засіданні під час розгляду справи судом оголошено перерву до 16.11.2021 о 12:30 год. 
27.10.2021 від АТ «Українська залізниця» надійшли додаткові письмові пояснення (вх. № 12343), за змістом яких відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/5953/17 стосувалось Договорів, які були укладені до моменту державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» (до 21.10.2015). Проте договір у цій справі № 905/771/19 з позивачем уклала саме ДП «Донецька залізниця» і вже після того як за передавальним актом від 05.08.2015 ДП «Укрзалізниця» передало усі права та обов`язки АТ «Укрзалізниця», у якому не було правочину, на який посилається позивач.  
11.11.2021  до суду від АТ «Українська залізниця» надійшли пояснення (вх. № 13080) щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, в якій відповідач наголошує, що у цьому рішенні Судом чітко вказано, що АТ «Укрзалізниця» є  правонаступником правочинів, прав та обов`язків, які вчинені ДП «Донецька залізниця» саме до дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця», тобто до 21.10.2015.
Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у зв`язку з відпусткою судді Попкова Д.О., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 905/771/19.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021 для розгляду справи № 905/771/19   сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.   
Представник ТОВ «Екологія» у судове засідання 16.11.2021 не з`явився, але позивач попередньо, 04.11.2021, надіслав до суду заяву (вх. № 12767), в якій, посилаючись на епідеміологічну ситуацію в Україні, просить здійснювати розгляд справи за відсутності його представника. 
Колегія суддів зазначає, що неявка представника позивача у судове засідання 16.11.2021 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
У судовому засіданні 16.11.2021 представник відповідача надав усні пояснення по суті апеляційної скарги.
Апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами частини другої цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні 16.11.2021 уповноваженого представника відповідача, який просив задовольнити апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» без задоволення, зважаючи на таке.
Із матеріалів справи убачається, що відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» та згідно рішення комітету з конкурсних торгів Державного підприємства «Донецька залізниця» від 18.11.2015 № 26ТМЦ між ДП  «Донецька залізниця» в особі в.о. начальника залізниці Романенко Ігоря Івановича, що діє на підставі Статуту, (Покупець), та ТОВ «Екологія» в особі директора Ягудіна Шаміля Кашафовича, що діє на підставі Статуту, (Постачальник) 07.12.2015 укладено Договір Д/Т-15564/НЮ (далі – Договір) (т.1  а.с. 31-37).
Згідно пункту 1.1. Договору його предметом є поставка Постачальником Покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною Договору.
У пункті 1.2. Договору сторонами погоджено найменування товару: вугілля сортове АМ (13-25), АКО (25-100), вугілля газове Г (0-100) (далі – Товар).
У Розділі 4 Договору сторони обумовили таке.
Товар має бути поставлений протягом 30-ти календарних днів від дня надання заявки Покупцем (пункт 4.1. Договору).
Датою поставки Товару вважається дата підписання накладної на приймання Товару та підписання акту прийому-передачі Товару обома сторонами Договору (пункт 4.2. Договору).
Товар постачається Постачальником на склад Покупця у м.Дебальцеве Донецької області на умовах FCA згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2010 (пункт 4.3. Договору).
Представник Покупця при прийнятті Товару зобов`язаний звірити його відповідність кількості Товару, вказаній в рахунку-фактурі, або накладній, розписатися за отримання Товару (пункт 4.5. Договору).
За змістом пунктів 5.1., 5.2., 15.2. Договору ціна Постачальника 11487000,00 грн з урахуванням ПДВ 20% 1914500,00 грн визнана конкурсними торгами і вказана у специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною Договору; загальна сума Договору складає 11487000,00грн, в т.ч. ПДВ 20% 1914500,00 грн, та зазначається у звіті про результати проведення процедури закупівлі.
Розділом 6 Договору сторонами передбачений такий порядок розрахунків:
-розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівковій формі (пункт 6.1. Договору),
-Покупець здійснює оплату поставленого Товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 90 банківських днів з дня отримання Товару. Днем отримання Товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання Товару (пункт 6.2. Договору),
-сторони один раз в квартал складають акти звірок взаєморозрахунків (пункт 6.3. Договору).
Порядок передачі і приймання товару визначено у Розділі 8 Договору. 
Прийом Товару здійснюється Покупцем при наявності товарно-супровідних документів: видаткової накладної (залізничної накладної), податкової накладної на Товар, рахунку-фактури, документів, що підтверджують якість Товару (пункт 8.1. Договору).
Підтвердженням про одержання Товару Покупцем є накладна на приймання Товару та акт прийому-передачі Товару, оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін. Акт прийому-передачі Покупець повертає Постачальнику після підтвердження Покупцем факту отримання (пункт 8.4. Договору).
Згідно пункту 15.1. Договору термін дії цього Договору встановлено з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2015.
У Специфікації до Договору (додаток №1) сторони домовились про: найменування Товару, його марки та фракції – вугілля сортове АМ (13-25) та АКО (25-100), вугілля газове Г (0-100); показники якості, кількість і ціну Товару кожної марки; загальну вартість Товару – 11487000,00грн, в т.ч. ПДВ 20% 1914500,00грн; строк постачання – протягом 30-ти днів від дня надання заявки Покупцем; умови поставки – Товар постачається на склад Покупця у м. Дебальцеве на умові FCA правил ІНКОТЕРМС-2010; одержувач: паливний склад локомотивного депо ТЧ-14 Дебальцеве - пасажирське, поштова адреса: Донецька обл., м. Дебальцеве, вул. Макієвської, 79.
Матеріалами справи підтверджено і відповідачем не спростовано, що на виконання умов Договору та Специфікації позивач поставив Покупцю (ДП «Донецька залізниця») Товар у кількості 3941,74 т на загальну суму 8548409,76 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами Актами прийому-передачі №№ 43-52 (без зазначення дати підписання, але із зазначенням дати і номеру рахунку на оплату; т.1, а.с.39-53) та товарно-транспортними накладними на кожну партію Товару з відмітками про прийняття Товару від імені Покупця працівниками локомотивного депо Дебальцеве - пасажирське ДП «Донецька залізниця» (т.1, а.с.54-199, т.2, а.с.84).
За змістом товарно-транспортних накладних Товар перевозився на виконання Договору автомобільним транспортом з міст Красний Луч та Первомайськ Луганської області до міста Дебальцеве Донецької області.
Товар прийнятий Покупцем без зауважень або заперечень щодо його кількості або якості. Жодних зауважень щодо неналежності виконання Постачальником прийнятих на себе зобов`язань за Договором, щодо  походження Товару або відсутності необхідних документів, щодо наявності підстав для повернення Товару з будь-яких причин, Покупцем при прийнятті також не заявлялося. Підписуючи ТТН без зазначення іншої дати, ніж вказана у них, Покупець підтвердив прийняття Товару саме в дату, визначену у відповідних накладних.
Згідно пункту 14.2. Покупець згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України має право в односторонньому порядку відмовитись від виконання Договору повністю або частково, повідомивши про це письмово Постачальника.
Позивач повідомив суд, що на адресу ТОВ «Екологія» не надходили письмові повідомлення від ДП «Донецька залізниця» в порядку 14.2. Договору (т.2 а.с. 54).
На виконання договірних домовленостей Продавець виставив Покупцю   рахунки на оплату на загальну суму 8548409,76 грн: №54 від 15.12.2015 на суму 62208,00грн з ПДВ, №55 від 15.12.2015 на суму 547952,04грн з ПДВ, №56 від 16.12.2015 на суму 608112,00грн з ПДВ, №57 від 17.12.2015 на суму 553210,38грн з ПДВ, №58 від 18.12.2015 на суму 568136,52грн з ПДВ, №59 від 19.12.2015 на суму 1041379,50грн з ПДВ, №60 від 22.12.2015 на суму 1152323,10грн з ПДВ, №61 від 19.12.2015 на суму 190894,50грн з ПДВ, №62 від 25.12.2015 на суму 1537272,00грн з ПДВ, №63 від 26.12.2015 на суму 418584,00грн з ПДВ, №64 від 26.12.2015 на суму 1868337,72грн з ПДВ (т.1, а.с.200-209).
Позивач підтверджує, що ДП «Донецька залізниця» розрахувалось за отриманий за Договором Товар частково – в сумі 3000000,00 грн (банківські виписки за 29.12.2015 на суму 2000000,00 грн, за 15.02.2016 на суму 1000000,00 грн; т.2, а.с.63, 64).
08.12.2016 сторони Договору склали Акт звірки розрахунків за період 15.12.2015 – 08.12.2016 (т.1, а.с.210), згідно з яким станом на 08.12.2016 заборгованість ДП «Донецька залізниця» перед ТОВ «Екологія» складає 5548409,76 грн. Акт звірки розрахунків підписаний з боку Постачальника Ягудіним Ш.К., боку Покупця – Романенком І.І. та скріплений печатками обох сторін.
Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1005359084 від 21.05.2019 щодо Покупця (т.2, а.с.42) та №1005359090 від 21.05.2019 щодо Постачальника (т.2, а.с.44), зроблених судом першої інстанції,  станом на 08.12.2016 Ягудін Ш.К. – керівник ТОВ «Екологія», підписант, а Романенко І.І. – виконуючий обов`язки начальника, керівник ДП «Донецька залізниця».
Листом №в.о.Н-01/533 від 10.05.2016 (т.1, а.с.215-216) ДП «Донецька залізниця» звернулось до Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», в якому на підставі Закону України №4442 від 23.02.2012 «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 просило вирішити питання про можливість в порядку правонаступництва замінити ДП «Донецька залізниця» як сторону в зобов`язанні за Договором та сплатити заборгованість перед позивачем в сумі 5548409,76грн.
Відповіді на зазначене звернення матеріали справи не містять.
У претензії №4 від 16.05.2016 (т.1, а.с.217) позивач просив Державне підприємство «Донецька залізниця» сплатити 5548409,76грн заборгованості до кінця травня 2016 року.
У відповіді №в.о.Н-01/566 від 23.05.2016 на претензію (т.1, а.с.218-219) ДП «Донецька залізниця» повідомило позивача, що не має власних коштів для погашення заборгованості за Договором в сумі 5548409,76грн та звернулося до Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» як до правонаступника з листом №в.о.Н-01/533 від 10.05.2016 про вирішення питання про заміну Державного підприємства «Донецька залізниця» як сторони у зобов`язанні та сплату боргу, визначеного у претензії.
Спір у цій справі виник у зв`язку із неналежним виконанням ДП «Донецька залізниця» укладеного з позивачем Договору поставки № Д/Т-15564/НЮ від 07.12.2015.
Позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлені ТОВ «Екологія» саме до АТ «Укрзалізниця», як до універсального правонаступника ДП «Донецька залізниця». 
Заперечуючи проти позову, АТ «Укрзалізниця» зазначило, зокрема про те, що на теперішній час ДП «Донецька залізниця» з ЄДР не виключене і має цивільну правоздатність, а тому і має відповідати за позовом.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги аргументи АТ «Укрзалізниця» про те, що воно не є належним відповідачем у цій справі № 905/771/19, з огляду на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи № 910/5953/17 (постанова від 16.06.2020). 
Зі змісту апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» вбачається що відповідач не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, наполягає на цивільній правоздатності ДП «Донецька залізниця» та наголошує, що договір поставки, за яким виникли спірні правовідносини, був укладений після державної реєстрації АТ «Українська залізниця» (після універсального правонаступництва), а тому, відповідно, АТ «Українська залізниця» є неналежним відповідачем у цій справі.
Однак колегія суддів вважає наведені аргументи скаржника безпідставними та повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом саме до АТ «Українська залізниця», як до універсального правонаступника ДП «Донецька залізниця», за зобов`язаннями, що виникли за Договором поставки № Д/Т-15564/НЮ від 07.12.2015, зважаючи на таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №  910/5953/17  вирішила виключну правову проблему щодо правонаступництва АТ «Українська залізниця» за зобов`язаннями підприємств залізничної галузі, що увійшли до АТ «Українська залізниця» шляхом злиття (у тому числі ДП «Донецька залізниця»), і судом першої інстанції під час вирішення справи № 905/771/19  обґрунтовано враховано правові висновки, викладені у зазначеній постанові Суду.
Згідно із частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №  910/5953/17  зазначено, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» (21 жовтня 2015 року), а не реєстрації припинення ДП «Донецька залізниця», зважаючи на таке.
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу  України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство може бути створене шляхом заснування або злиття, поділу, виділу чи перетворення підприємницького (підприємницьких) товариства, державного (державних), комунального (комунальних) та інших підприємств у акціонерне товариство. Товариство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дати його державної реєстрації в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ч.15 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції, яка діяла на дату реєстрації Акціонерного товариства «Українська залізниця») злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.
Законом України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі, управління і розпорядження його майном та цей Закон спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.
Відповідно до частин третьої, шостої, сьомої та дев`ятої статті 2 цього Закону: товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття; товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту; оприлюднення затвердженого КМУ переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання; одночасно з прийняттям рішення про утворення товариства КМУ формує комісію з утворення товариства, до складу якої входять представники КМУ, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі; комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту товариства для подання КМУ; зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту; розмір статутного капіталу товариства визначається під час його утворення згідно зі зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.
Пунктом 2 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» цього Закону встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Державну реєстрацію Акціонерного товариства «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року. 
Згідно зі статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 735, АТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця». Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.
При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.
Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності.
У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - Акціонерного товариства «Українська залізниця». Держава не має права вилучити якусь частину майна, зокрема ту, що знаходиться на неконтрольованій території, і не передати її (частину) правонаступнику.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17 (провадження №12-98гс19) вказано, що при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.
У пункті 44 постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у передавальному акті Державного підприємства «Донецька залізниця» від 05 серпня 2015 року певного майна чи зобов`язань не свідчить про те, що відповідач не став правонаступником за ними, оскільки Акціонерне товариство «Українська залізниця» як єдиним правонаступником прийнято усе майно та усі зобов`язання підприємств, які припиняються шляхом злиття.
У постанові Великої Палати Верховного Суду також вказано, що Законом України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» передбачено, що оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання (частина сьома  статті 2 цього Закону).
Також відповідно до частини восьмої статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці під час утворення товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо: необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов`язанні (переведення боргу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; права кредиторів вимагати у зв`язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов`язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків; неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами.
Таким чином, законодавець встановив для кредиторів юридичних осіб, які припиняються шляхом злиття, інші гарантії захисту законних інтересів їх прав, аніж встановлені статтями 105 і 107 Цивільного кодексу України. Такий підхід зумовлений унікальним статусом Акціонерного товариства «Укрзалізниця» для економіки України як монополіста на ринку перевезень залізничним транспортом, будь-які процеси реорганізації якого не повинні перешкоджати роботі такого підприємства, зокрема перевезенням вантажів та пасажирів. Права кредиторів можуть вважатися належним чином захищеними закріпленням в частині шостій статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці положень про правонаступництво Акціонерного товариства «Укрзалізниця» щодо усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 37 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (в редакції, що діяла станом на 21 жовтня 2015 року - дату реєстрації АТ «Укрзалізниця») злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.
Законом про особливості утворення Укрзалізниці, постановою КМУ №200 передбачено наступні етапи проведення реорганізації: 1) інвентаризація майна юридичних осіб, які підлягають злиттю, та складення передавального акта, 2) затвердження статуту нової юридичної особи (АТ «Укрзалізниця»), 3) державна реєстрація АТ «Укрзалізниця»; 4) припинення державних підприємств залізничного транспорту.
Передавальний акт складено 05 серпня 2015 року, державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, однак припинення ДП «Донецька залізниця» не зареєстровано.
Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця».
З урахуванням наведеного вище, Велика Палата Верховного Суду визначила, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця» саме з дати державної реєстрації Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Оскільки АТ «Українська залізниця» набуло статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації, тому в установленому законом порядку все майно, права та у тому числі обов`язки державних підприємств, які припиняються, перейшли до правонаступника - АТ «Українська залізниця».
Отже фактично Велика Палата Верховного Суду визначила момент виникнення відносин правонаступництва. 
З огляду на наведене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивач у цій справі № 905/771/19 правомірно звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», як правонаступника ДП «Донецька залізниця», за зобов`язаннями, що виникли за Договором поставки Д/Т-15564/НЮ від 07.12.2015, який був укладений з ДП «Донецька залізниця» і є чинним.
Суд першої інстанції правильно вказав, що правовідносини з універсального правонаступництва не припинилися в дату їх виникнення, а триватимуть до дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про припинення юридичної особи, що реорганізується (ДП «Донецька залізниця»).
Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №  910/5953/17,  висновки в якій, зважаючи на положення частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховані під час розгляду справи в апеляційному порядку. Доводи апеляційної скарги  АТ «Українська залізниця» цього не спростовують. 
Відповідач жодним чином не довів, що АТ «Укрзалізниця» не повинно нести відповідальність перед позивачем у цьому спорі за зобов`язаннями ДП «Донецька залізниця», що виникли зі спірного Договору поставки. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи також вже були предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції, який їх відхилив, навівши аргументовані мотиви для такого відхилення.
Стосовно суті заявлених позовних вимог колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання    відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. 
В силу положень статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами частини першої статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до статті 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Згідно частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. 
За змістом частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач у відповідності наведених приписів процесуального закону довів суду належними доказами поставку Залізниці товару за Договором Д/Т-15564/НЮ від 07.12.2015 та його прийняття ДП «Донецька залізниця», а також факт наявності заборгованості за Договором поставки у сумі 5548409,76 гривень, що підтверджується наявними у справі актами прийому-передачі товару №№ 43-52 (т.1 а.с. 39-53), товарно-транспортними накладними на кожну партію товару з відміткою про прийняття товару від імені покупця працівниками локомотивного депо Дебальцеве – пасажирське ДП «Донецька залізниця» (т.1 а.с. 54-199, т.2 а.с. 84), актом звірки сторонами розрахунків від 08.12.2016 за період з 15.12.2015 – 08.12.2016 (т.1 а.с. 210), реєстрацією позивачем податкових накладних у ЄРПН та віднесення відповідачем податку на додану вартість, згідно зазначених у позові поставок, до податкового кредиту, на підтвердження чого була надана копія реєстру виданих та отриманих податкових накладних та витяг з ЄРПН № 2965751 (т.2 а.с. 67-69).
Розрахунок суми боргу АТ «Українська залізниця» в процесі апеляційного перегляду не оскаржено та не оспорено.
Оцінивши подані ТОВ «Екологія» докази колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з АТ «Укрзалізниця» 5548409,76 грн боргу за Договором.
Поряд із цим, позивачем з урахуванням прострочення виконання покупцем   грошового зобов`язання, на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 492514,33 грн та інфляційних втрат в сумі 2035707,88 грн.
Відповідно до частин першої та другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіркою наданого позивачем розрахунку 3% річних (т.2, а.с.74), судом першої інстанції встановлено, що він частково суперечить умові п.6.2. Договору, оскільки у формулі розрахунку за Актом №50 та рахунком №62 позивач не врахував, що згідно з ч.3 ст.67 Кодексу законів про працю України у випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого. У 2016 році 3 травня було перенесеним вихідним днем, а отже, першим днем прострочення оплати за Актом №50 та рахунком №62 є 06.05.2016 (а не 05.05.2016 як визначив позивач). В іншій частині розрахунок відповідає умовам Договору та є арифметично вірним. 
У зв`язку із цим суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованою  є сума 3% річних в загальному розмірі 492388,33 грн, яка нарахована:  на борг в сумі 380998,44 грн за Актом №48 та рахунком №59 – в розмірі 34018,04грн за період 27.04.2016 – 18.04.2019; на борг в сумі 190894,50грн за Актом №49 та рахунком №61 – в розмірі 17044,31грн за період 27.04.2016 – 18.04.2019; на борг в сумі 1152323,10грн за Актом №48 та рахунком №60 – в розмірі 102698,05грн за період 29.04.2016 – 18.04.2019; на борг в сумі 1537272,00грн за Актом №50 та рахунком №62 – в розмірі 136123,66грн за період 06.05.2016 – 18.04.2019; на борг в сумі 418584,00грн за Актом №51 та рахунком №63 – в розмірі 37065,13грн за період 06.05.2016 – 18.04.2019; на борг в сумі 1868337,72грн за Актом №52 та рахунком №64 – в розмірі 165439,14грн за період 06.05.2016 – 18.04.2019.
Також суд першої інстанції перевірив розрахунок інфляційних втрат (т.2, а.с.74) і встановив їх обґрунтованість в сумі 2030485,81 грн, які нараховані: на борг в сумі 380998,44грн за Актом №48 та рахунком №59 – в розмірі 139788,08грн за період травень 2016 року – березень 2019 року; на борг в сумі 190894,50грн за Актом №49 та рахунком №61 – в розмірі 70039,07грн за період травень 2016 року – березень 2019 року; на борг в сумі 1152323,10грн за Актом №48 та рахунком №60 – в розмірі 422786,58грн за період травень 2016 року – березень 2019 року; на борг в сумі 1537272,00грн за Актом №50 та рахунком №62 – в розмірі 561924,88грн за період червень 2016 року – березень 2019 року;  на борг в сумі 418584,00грн за Актом №51 та рахунком №63 – в розмірі 153006,60грн за період червень 2016 року – березень 2019 року; на борг в сумі 1868337,72грн за Актом №52 та рахунком №64 – в розмірі 682940,60грн за період червень 2016 року – березень 2019 року.
Арифметичну правильність здійснених позивачем та судом першої інстанції розрахунків 3% річних та інфляційних втрат відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржено.
Колегія суддів перевірила вказані розрахунки суду першої інстанції та вважає їх арифметично та методологічно правильними.
Разом із тим, відповідачем - АТ «Укрзалізниця» заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог позивача (заява № 2022/1129 від 14.06.2021; т.3, а.с.61).
В обґрунтування поданої заяви, відповідачем зазначено, що строк оплати за поставлений товар згідно доданих до позовної заяви актів прийому-передачі товару та ТТН спливає 26.03.2016. Однак позивач звернувся із позовом 23.04.2019, тому до позовних вимог про стягнення боргу повинні бути застосовані строки позовної давності.
Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу  України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки прострочення виконання зобов`язання з оплати Товару за окремими поставками відбулось 27.04.2016, 29.04.2016 та 06.05.2016 відповідно, а позовна заява вих.№23/-4-пз від 23.04.2019 подана до пересилання 23.04.2019 (конверт, т.1, а.с.234), тому є правильними висновки суду першої інстанції про те, що позивач заявив вимоги у цій справі з дотриманням строку позовної давності.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду про задоволення позову в частині стягнення основного боргу та щодо часткового стягнення 3% річних та інфляційних, адже суд першої інстанції достеменно перевірив на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів розмір заявлених до стягнення сум, правильність всіх вихідних даних (період нарахування, розмір), арифметичну правильність проведених розрахунків, що відповідає вимогам відносно законності та обґрунтованості судового рішення, встановленим у статті 236 Господарського процесуального кодексу України.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо здійснення поставки товару на непідконтрольну територію у м. Дебальцеве Донецької області, оскільки за змістом наявних у матеріалах справи товарно-транспортних наладних, усі поставки Товару за Договором здійснювались у грудні 2015 року, тобто до видання Указу Президента України №62/2017 від 15.03.2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», яким з 15.03.2017 тимчасово припинене переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Отже, під час здійснення поставок законодавчих перешкод у доставці товару на непідконтрольну українській владі територію не було, про що також правильно вказав суд першої інстанції, вмотивовуючи своє рішення.  Протилежного відповідачем не доведено, жодних документів на підтвердження своїх доводів відповідач не подавав. Також колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VІІ, оскільки вказаним Законом не вводилися обмеження щодо можливості переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.
Крім того, колегія суддів зауважує, що указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» введено у дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.
Відповідно частини першої статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Частиною другою статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14.04.2014.
Договір №Д/Т-15564/НЮ, за яким виникла заборгованість у справі, був укладений Залізницею 07.12.2015, тобто більше ніж через півтора року після того, як згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 N 405/2014 було розпочато проведення антитерористичної операції. 
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішень  у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга АТ  «Українська залізниця» залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 27.07.2021 у справі № 905/771/19 – без змін.
З урахуванням залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 27.07.2021 у справі № 905/771/19 залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Донецької області від 27.07.2021 у справі № 905/771/19 залишити без змін.
3.Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця».
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22.11.2021.

Головуючий суддя                                                                     С.В. Барбашова

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           Н.М. Пелипенко