Постанова
Іменем України
 
02 листопада 2021 року     
 
м. Київ
 
провадження № 22-ц/824/14257/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,
за участю секретаря Ратушного А.В.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича 
            
на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва
 
від 26 листопада 2020 року про задоволення скарги на дії та рішення приватного виконавця 
 
в складі судді Колідної О.О.
 
у справі №752/16619/14-ц Голосіївського районного суду м. Києва
 
за скаргою ОСОБА_1 
 
на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича,
 
заінтересована особа - Акціонерне товариство "Альфа-Банк",
 
                                                   В С Т А Н О В И В:
В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із вищевказаною скаргою, в якій посилаючись на протиправність дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. просила визнати протиправними дії приватного виконавця в частині винесення постанови від 08.10.2018 про відкриття виконавчого провадження №57373834 на підставі виконавчого листа №752/16619/14-ц від 03.12.2015 та скасувати дану постанову про відкриття виконавчого провадження. 
В обґрунтування скарги зазначила, що на підставі рішення Голосіївського районного суду             м. Києва від 02.09.2015, яким з неї на користь ПАТ "Укрсоцбанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором, банком отримано два виконавчі листи, які видано судом 22.12.2015. У виконавчих листах зазначено, що строк пред'явлення цих виконавчих листів до виконання один рік. 21.06.2017 державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС Бондаренком М.В. винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документа про стягнення суми боргу. А 08.10.2018 приватним виконавцем Ляпіним Д.В. винесена оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 03.12.2015.
Вважала, що дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та постанова від 08.10.2018 є незаконними, оскільки при виконанні виконавчого листа від 03.12.2015 не можуть бути застосовані положення Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 щодо встановлення строків для виконання виконавчих документів, так як даний закон не має зворотної дії у часі.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року скаргу  ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з ухвалою суду, приватний виконавець Ляпін Д.В. звернуася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував положення п. 5 Розділу ХІІІ Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що строк пред`явлення виконавчого листа після його повернення стягувачу 21.06.2017 був пропущений при новому пред`явленні до примусового виконання.
 
Також, як на підставу скасування ухвали суду посилався на те, що судом не прийнято до уваги той факт, що скаргу боржником подано з порушенням строків, установлених ст. 449 ПЦК України.
 
За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2020.
 
Представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
 
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В., належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та свого представника не направив.
 
Заінтересована особа -  Акціонерне товариство "Альфа-Банк", належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника   ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що 02.09.2015 Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (АТ "Альфа-Банк", Банк), до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно на користь Банку суму заборгованості в розмірі 1 162 398,05 гривень та суму судових витрат.
03 грудня 2015 року судом видано два виконавчих листи на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.03.2015, які представник Банку отримав 22.12.2015. У виконавчих листах зазначено, що строк пред'явлення виконавчих листів до виконання встановлений до 03.12.2016.
 
21 червня 2017 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренком М.В. винесена постанова про повернення стягувачу виконавчого документа щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу.
 
08 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного виконавчого листа №752/16619/14-ц, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 03.12.2015 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 1 166 052,05 гривень.
 
11 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Ляпіна Д.В., а саме щодо відкриття виконавчого провадження поза межами строку, встановленого для виконання рішення суду.
 
08 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримала відповідь про відмову у задоволенні її скарги.
 
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець не дотримався вимог Закону України "Про виконавче провадження" та відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого документа, строк пред'явлення до виконання якого закінчився, а стягувач не звертався до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення такого виконавчого документа до виконання.
 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним з наступних підстав.
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі                                    №3-рп/2001).
Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Аналіз пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом №1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону №1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Саме такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07.02.2020 у справі                   №2018/6-343/11.
Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі №905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі  №5016/149/2011(17/6) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі №553/1951/14-ц (провадження №61-20552св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. Таким чином, на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №752/16619/14-ц від 03.12.2015, який було повернуто стягувачу постановою виконавця від 21.06.2017, не сплинув та виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання до 21 червня 2020 року.
Як вказувалося вище, 08.10.2018 за заявою стягувача приватним виконавцем Ляпіним Д.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №752/16619/14-ц від 03.12.2015.
За схожих обставин у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі №910/18165/13 (провадження №6-698гс16) зроблено висновок, що «після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Крім того, відповідно до п. 5 Розділу ХІІІ Закону №1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Таким чином, постанова державного виконавця про повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження». 
За таких обставин у справі, коли строк пред`явлення виконавчого листа 13 грудня 2015 року було перервано у зв'язку з його пред'явленням до виконання, новий строк пред`явлення до виконання слід відраховувати з наступного дня після його повернення стягувачу. 
З матеріалів справи вбачається, що стягувач отримав виконавчий лист на підставі постанови державного виконавця про від 21.06.2017 про повернення виконавчого документа та повторно подав заяву про примусове виконання рішення суду в жовтні 2018 року, тобто з додержанням строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку із поверненням стягувачу виконавчого листа 21.06.2017, відбулось переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому звернувшись повторно із заявою у жовтні 2018 року про його примусове виконання стягувачем не було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа №752/16619/14-ц від 03.12.2015 до виконання.
Відтак, винесена приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. постанова про відкриття виконавчого провадження від  08 жовтня 2018 року №57373834 на підставі виконавчого листа  №752/16619/14-ц від 03.12.2015 є правомірною. Тобто, приватний виконавець діяв у відповідності до вимог п. 5 Розділу ХІІІ Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016.
Таким чином, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме положення п. 5 Розділу ХІІІ Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016, внаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення скарги.
Враховуючи те, що суд неправильно застосував положення матеріального закону, колегія суддів вважає, що ухвала суду, відповідно до ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, 
                                                 П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича - задовольнити.
 
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 
 
на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, заінтересована особа - Акціонерне товариство "Альфа-Банк", - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.
 
Головуючий                                                                                                             О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                          О.В. Желепа

                                                                                                                                    В.А. Кравець