Справа № 150/356/21 
Провадження № 33/801/699/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кушнір Б. Б.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретаря судового засідання Файчук Я.В., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 20 серпня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 20 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 гривні на користь держави.
У постанові суду зазначено, що 09.07.2021 року о 23 годині 45 хвилин в с. Борівка по вул. Центральна, 4, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2110 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Згідно висновку лікаря №123, який проводився у медичному закладі, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9А ПДР України.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, просить постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 20 серпня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Зокрема, скаржник зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить свідків події і в матеріалах справи відсутнє направлення водія на медичний огляд, яке повинен був виписати працівник поліції. Підстав для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не було, оскільки його зіниці реагували на світло, пальці не тремтіли, а поведінка відповідала обстановці. 
Також, у апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 не був відстороненим від керування транспортним засобом, що також підтверджує відсутність у останнього ознак сп`яніння. Свідки були зупинені лише після складання протоколу, а тому вони не можуть підтвердити усі обставини справи. 
Не є належними та допустимими доказами рапорти працівників поліції про надходження повідомлення зі служби 102, оскільки вказана інформація не перевірена місцевим судом.
Посилання суду першої інстанції як на доказ на відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції та з відеореєстратора слід оцінювати критично, так як в порушення ст. 256 КУпАП про них не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. 
В порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 №142/735 зразки біологічного середовища у правопорушника не відбиралися, трубка за допомогою якої проводився огляд алкотестером «Драгер» була вже використана, так як не була герметично запакована. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені у ній обставини, при цьому пояснив, що він не заперечує факту перебування в стані алкогольного сп`яніння, однак транспортним засобом на момент зупинки працівниками поліції керувала інша особа, яку він назвати не може, а при виході із автомобіля він із даною особою помінялись місцями. 
Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який просить задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного інспектором СРПП Могилів-Подільського РВП старшим лейтенантом поліції Розшаріца І.М. від 10.07.2021 серія ДПР18 №455227, 09.07.2021 о 23 годині 45 хвилин в с. Борівка по вул. Центральна, 4, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2110, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. 
Згідно з висновком КНП «Могилів – Подільська ОЛІЛ» №123 від 10.07.2021, який проводився у медичному закладі, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, результат – 1,93 %. 
Згідно п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність у разі керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, та так само відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
За змістом п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі – Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до розділу І п. 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». 
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння також підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи. Із вказаного відеозапису слідує, що гр. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, в результаті якого встановлено, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів у справі не вбачається.
Також, факт перебування в стані алкогольного сп`яніння визнається особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який підтвердив дану обставину у судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції так і під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
З урахуванням наведених обставин, доводи апеляційної скарги стосовно відсутності належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є безпідставними та необґрунтованими.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, на виконання вимог статті 245 КУпАП, у повній мірі дослідив усі докази в їх сукупності, надав їм правильну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого, частиною першою статті 130 КУпАП.
Щодо доводів скаржника про те, що він не керував транспортним засобом, то вказані доводи спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу працівниками поліції, з автомобіля вийшов саме ОСОБА_1 . При цьому докази про перебування інших осіб у вказаному транспортному засобі, відсутні. 
Відтак, апеляційний суд вважає, що як факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння так і факт керування ним у такому стані транспортним засобом, є доведеними, внаслідок чого в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною першою статті 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди заявника апеляційної скарги з оскаржуваною постановою.
Також, апеляційний суд враховує і рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'HalloranandFrancis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02), де Суд наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, яких необхідно дотримуватися при експлуатації транспортного засобу за будь-яких обставин.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП і відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 245, 280, 283, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 20 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя Вінницького
       апеляційного суду:                                                 В. В. Оніщук