Справа № 128/2473/21
Провадження № 22-ц/801/2431/2021
Категорія: 114
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року	Справа № 128/2473/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,
за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Юлія Олександрівна, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Юлія Олександрівна, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Ганкіної І. А. в приміщенні суду в м. Вінниця, - 

в с т а н о в и в :

01 вересня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Ю. О., за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , звернулася у суд із заявою про видачу обмежувального припису.
Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (колишній чоловік) проживають разом за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 серпня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Вказує, що від шлюбу вони мали дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання ОСОБА_2 постійно підіймав на неї руку, висловлюється нецензурною лайкою, завдавав тілесні ушкодження, погрожував, залякував, принижував, вживає в присутності рідних та сусідів нецензурні вислови, весь час її переслідує, перешкоджає заявниці користуватись своєю власністю, пошкоджує її особисті речі, внаслідок чого вона постійно викликає поліцію, що фіксує вказані обставини. Постійні побиття з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву їх відносин, втім він все рівно не залишає у спокої заявницю. З даного приводу ОСОБА_1 неодноразово викликала працівників поліції та подавала заяви до органів поліції відносно ОСОБА_2 , що відображено в листі ГУ Нацполіції у Вінницькій області Вінницьке районне управління поліції відділ поліції № 3, № 6105/202-2021 від 30 червня 2021року. Таким чином, вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства. 
Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила :
1)Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю;
2)Заборонити ОСОБА_4 наближатися на 200 м до місця постійного проживання ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 ; 
3)Заборонити ОСОБА_2 в будь який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 , у тому числі : вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб;
4)Заборонити ОСОБА_2 у будь-який спосіб спілкуватись з заявницею, у тому числі: вести листування, телефоні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб.
5)Обмежувальний припис видати на 6 місяців.
       15.09.2021 року заявниця подала до суду заяву про уточнення вимог у якій просила видати обмежувальний припис та усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком та заборонити ОСОБА_2 наближатися до ОСОБА_1 на 50 м. інші вимоги просила залишити без розгляду . / а.с.77/
       Ухвалою суду від15.09.2021 року у задоволені клопотання про залишення частини вимог без розгляду відмовлено та прийнято уточнення редакції п.п.2, 3 заявлених вимог. / а.с.78/
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Ю. О., подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального напису.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що на сьогодні існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 .. Вказує, що під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно підіймає на ОСОБА_1 руку, висловлюється нецензурною лайкою, завдає їй тілесні ушкодження, погрожує, залякує, принижує, вживає в присутності рідних та сусідів нецензурні вислови, весь час переслідує її, перешкоджає у користуванні її власністю, пошкоджує її особисті речі, внаслідок чого заявниця постійно викликає поліцію. Постійні побиття з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву їх відносин. ОСОБА_2 неодноразово обшукував кімнату ОСОБА_1 , ламає відеокамери, які вона була змушена поставити, примушує її до продажу будинку, влаштовує сварки, шарпає за одяг. З даного приводу ОСОБА_1 неодноразово зверталась до правоохоронних органів. В рішенні суду відсутні посилання на покази свідка ОСОБА_5 , яка була допитана судом першої інстанції та показала, що вона була присутня при тому як з боку кривдника ОСОБА_2 неодноразово в її присутності було вчинено домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , що виражалась у економічному, психологічному та фізичному насильстві.
Відмова в задоволенні заяви позбавляє права ОСОБА_1 на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства». 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Вересюк М. В., посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відзив обґрунтовано тим, що сам факт звернення ОСОБА_1 до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям, що було нею озвучено в судовому засіданні, та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
У судовому засіданні апелянт та її адвокат Бойко Ю.О. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Зацікавлена особа та його адвокат Вересюк М.В. просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, оглянувши матеріали інвентарної справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
12 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, який в подальшому рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 серпня 2020 року було розірвано /а. с. 10-12/. 
В період спільного проживання в шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 13/. 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В період з 05 лютого 2021 року по 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 отримувала індивідуальний план з надання соціальної послуги консультування психолога /а. с. 14-17, 18, 19/. 
ОСОБА_1 протягом вересень 2020- 2021 року неодноразово викликала працівників поліції та подавала заяви до органів поліції відносно ОСОБА_2 , що відображено в листі ГУ Нацполіції у Вінницькій області Вінницьке районне управління поліції відділ поліції №3, №6105/202-2021 від 30 червня 2021року /а. с. 28-29, 30-44/. 
У своїх зверненнях ОСОБА_1 зазначала, що її колишній чоловік ОСОБА_3 не надає дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України для лікування дитини»; 24.01.2021 року близько 10 год ОСОБА_2 вчинив перешкоду заявниці та дитині у доступі до приміщення, де зберігаються продукти харчування; 08.02.2021 року ОСОБА_2 обмежував доступ колишній дружині на користування спільними речами, а саме кухонним приладдям та побутовою технікою; 16.09.2020 року в усному зверненні зазначала, що її колишній чоловік протягом тривалого часу вчиняє із нею словесні конфлікти, розповсюджує неправдиві чутки, не бере ніякої участі по догляду та лікуванні спільної дитини; 08.12.2020 року скаржилась , що її колишній чоловік систематично вчиняє сварки та висловлюється на її адресу нецензурною лайкою; 11.01.2021 року зазначала, що ОСОБА_2 перешкоджає їй у користуванні та праві розпоряджатись спільними автомобілями, документами на право власності на будинок та земельну ділянку. / а.с.18, 24,26, 31,33,36/
Вищезазначені дії ОСОБА_2 заявниця сприймала, як домашнє насильство психологічного, економічного та фізичного характеру до неї, про що також зазначила і у заяві Вінницького районного управління поліції відділу поліції № 3 від 04.02.2021 року. / а.с.39-40/
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникають сварки та непорозуміння, які в основному були пов`язанні з причиною які стали підставою для розірвання шлюбу, а в подальшому з наявністю судового спору з приводу поділу майна. Суду не наданий жодний доказ, яким було б визнано відповідним судовим рішенням факт вчинення психологічного, економічного, фізичного насильства відносно заявниці. Не подано жодний доказ нанесення тілесних ушкоджень, пошкодження належного заявниці майна. Судом встановлено, що сторони проживають кожен в окремій кімнаті належного сторонам на праві спільної сумісної власності житлового будинку. Наявність лише фактів сварок та конфліктів з приводу користування майном не є самостійною підставою для встановлення обмежувального припису. 
Звернення заявниці до органів поліції, реєстрація звернень в журналі ЖЕО, не підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 фізичного домашнього насильства, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, адміністративному правопорушенню до встановлення вказаного факту неправомірних дій відповідним судовим рішенням. 
Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Аналогічний висновок міститься також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19.
Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
У справі встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 існує спір щодо нерухомого майна, а саме житлового будинку, який було побудовано подружжям ОСОБА_7 під час шлюбу та на даний час спір щодо поділу даного будинку перебуває на розгляду Вінницького районного суду Вінницької області.
З огляду на те, що заявником не доведено допустимими та належними доказами факт заподіяння її колишнім чоловіком домашнього насильства, а наявні в матеріалах справи докази доводять лише факт звернення заявниці до органів поліції із скаргами та наявність спору щодо поділу майна подружжя , беручи до уваги також, що у ОСОБА_2 немає іншого житла, а будинок у якому проживають сторони має достатню площу для їх проживання у різних приміщеннях ( 4 кімнати), колегія суддів приходить висновку відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та видачу обмежувального припису у спосіб визначений заявницею щодо її колишнього чоловіка.
Аргументи апеляційної скарги про те, що в суді першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_8 , однак її покази не зазначено в рішенні суду першої інстанції та їм не надана оцінка в рішенні, суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу, однак зазначена обставина не є достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального права.
Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Тому саме по собі порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування судового рішення у розумінні частини другої статті 376 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Юлія Олександрівна, залишити без задоволення.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.