ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №320/6987/21                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Беспалова О.О.,
                                                                                                    Грибан І.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, прийнятого у порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подала на розгляд Київському окружному адміністративному суду позов до Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просила суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №7289998, виданої 26.02.2015 Бородянським РВ ДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ) про стягнення з неї на користь держави виконавчого збору у розмірі 69 526,50 грн. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2021 ВП №65369544 з примусового виконання постанови №7289998 виданої 26.02.2015 Бородянським РВ ДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 69 526,50 грн.;
- скасувати постанову Бородянського РВ ДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ) про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 11.05.2021 ВП №65369544;
- визнати протиправними дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №7289637 виданої 26.02.2015 Бородянським РВ ДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ) про стягнення з неї на користь відповідача виконавчого збору у розмірі 4979,74 грн. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2021 ВП №65369289 з примусового виконання постанови №7289637 виданої 26.02.2015 Бородянським РВ ДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача виконавчого збору у розмірі 4 979,7 грн.;
- скасувати постанову відповідача про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 11.05.2021 ВП №65369289.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач вважає, що оскаржувані постанови Бородянського РВ ДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ), винесені 26.02.2015, є такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що сплив строк їх пред`явлення до виконання; крім того, зазначені постанови позивачем не отримувались.
Також, позивач зауважує, що законодавцем не передбачено жодного механізму виділення чи розділення у окремі виконавчі провадження різних виконавчих документів державним виконавцем.
ОСОБА_1 наголошує, що відповідачем не було виконано виконавчі документи у виконавчих провадженнях №7289998 та №7289637, а було повернуто стягувачу за його заявою, отже стягнення виконавчого збору у разі, якщо відповідачем не здійснено примусове стягнення на підставі виконавчого документа, протиправно. Протиправні і постанови про стягнення витрат виконавчого провадження з огляду на протиправність дій щодо відкриття виконавчих проваджень.
Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №320/6987/21 та призначено її розгляд на 13.10.2021.
В судове засідання сторони не прибули, були повідомлені належним чином та завчасно, клопотань про відкладення розгляду не подавали.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Матеріалами справи підтверджено, що Бородянським РВ ДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ) прийнято постанову від 26.02.2015 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №7289998.
Постановами у ВП №7289637, №7289998 від 07.05.2021 постановлено виконавчий напис №948 та №950 повернути стягувачу за його заявою, а постанову про виконавчий збір винести в окреме провадження.
Постановою відповідача від 11.05.2021 про відкриття виконавчого провадження №65369544 відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови №7289998 від 26.02.2015 про стягнення з позивача на користь держави виконавчий збір у розмірі 69 526,50 грн. Також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Постановою Бородянського РВ ДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ) від 21.05.2021 у ВП №65369544 звернуто стягнення на доходи боржника.
Постановою відповідача від 11.05.2021 про відкриття виконавчого провадження №65369289 відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови №7289637 від 26.02.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 4 979,74 грн. Також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Не погоджуючись з прийнятим суб`єктом владних повноважень рішенням, позивач звернулась за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що строк пред`явлення до виконання постанов про стягнення виконавчого збору від 26.02.2015 у виконавчих провадження №7289998 та №2789637, оскільки вони були винесені під час дії приписів Закону, відповідно до якого, виконавчий збір стягується після завершення виконавчого провадження. Крім того правомірність даних постанов не є предметом розгляду даної справи.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До 05.10.2016 умови та порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).
За визначенням ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
За приписами ч. 1 ст. 25 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Керуючись ч. 2 ст. 25 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
На виконання ч. 5 ст. 25 Закону №606-ХІV копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.
Частина 1 ст. 27 Закону №606-ХІV встановлює, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
За приписами ч. 1 ст. 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Відповідно до п.п. 3.7, 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5), розробленої відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.
Керуючись частинами 3, 4, 6 ст. 28 Закону №606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону №606-XIV передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.
05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VII (далі - Закон №1404-VIII).
За приписами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII  відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.
Згідно визначення, що міститься в частинах 1 та 2 ст. 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Керуючись частинами 1 та 2, 4 ст. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
За приписами ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи   та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За визначенням, що міститься в ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За приписами ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частина 5 ст. 27 Закону №1404-VIII встановлює певні виключення, зокрема виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
На виконання ч. 6 ст. 27 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Згідно із ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Пункти 6 та 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII встановлює, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону №606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанов про відкриття виконавчого провадження.
Втім, оскаржувані рішення про стягнення виконавчого збору та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження державним виконавцем прийняте на підставі Закону №1404-VII, прикінцевими та перехідними положеннями якого було встановлено, що після набрання чинності Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до цього Закону.
Ураховуючи "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VІІІ, положення попереднього Закону №606-ХІV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону №606-ХІV. Кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна відповідати тому закону, в період дії якого вона прийнята.
Матеріалами справи підтверджено, що постановами у ВП №7289637, №7289998 від 07.05.2021 постановлено виконавчий напис №948 та №950 повернути стягувачу за його заявою, а постанову про виконавчий збір винести в окреме провадження.
Постановою відповідача від 11.05.2021 про відкриття виконавчого провадження №65369544 відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови №7289998 від 26.02.2015 про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору у розмірі 69 526, 50 грн. та постановою відповідача від 11.05.2021 про відкриття виконавчого провадження №65369289 відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови №7289637 від 26.02.2015 про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору у розмірі 4 979, 74 грн. Одночасно відповідачем прийнято постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
Тобто, дії саме по стягненню виконавчого збору пов`язуються з відкриттям виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Як було встановлено вище, виконавче провадження №7289998 та №7289637 було відкрито за нормами Закону №606-ХІV. 26.02.2015 у вказаних виконавчих провадженнях було прийнято постанови про стягнення виконавчого збору. Постанови про повернення виконавчих документів стягувачу були прийняті 07.05.2021.
При цьому, позивачем доказів стягнення вказаної суми виконавчого збору, в порядку, встановленому Законом №606-ХІV під час розгляду даної справи надано не було ні в суді першої інстанції. Ні в суді апеляційної інстанції.
У той же час, за нормами Закону №1404-VIII (чинного на час прийняття оскаржуваних постанов) чітко передбачено обов`язок державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу/закінчення виконавчого провадження вчинити дії по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника, якщо такий збір стягнуто не було.
А тому, за вказаних обставин, прийняття 11.05.2021 в межах виконавчих проваджень №65369544 та №65369289 державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору не може свідчити про подвійне стягнення з боржника виконавчого збору.
Таким чином, беручи до уваги викладе вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що 11.05.2021 старшим державного виконавця Бородянського районного ВДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ) від 11.05.2021 про відкриття виконавчого провадження №65369544 відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови №7289998 від 26.02.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 69 526, 50 грн. та старшим державним виконавця Бородянського районного ВДВС ЦМУ Мінюсту (м. Київ) від 11.05.2021 про відкриття виконавчого провадження №65369289 відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови №7289637 від 26.02.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 4 979, 74 грн. було прийнято у а межах наданих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тобто за відсутності усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.
Також, колегія суддів вважає безпідставною тезу апеляційної скарги, що зважаючи на те, що відповідач ніяких дій не вчиняв по виконанню виконавчих написів №948 та №950, отже виконавчий збір не має стягуватись, оскільки в силу вимог ст. 28 Закону №606-XIV виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Крім того, відповідно до п. 21 розділу ІІІ Інструкції №512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Системний аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Тобто фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 480/1558/19 та постанові від 31.05.2021 у справі №160/7321/19.
В частині вимог про визнання протиправними та скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 11.05.2021, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із частинами 1 та 2 ст. 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (ч. 3 ст. 42 Закону №1404-VIII).
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ч. 4 ст. 42 Закону №1404-VIII).
Отже, повноваження державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження прямо обумовлені ст. 42 Закону №1404-VIII.
Згідно з п. 1 розділу VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.
Пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Суд визначає, що постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 11.05.2021 у виконавчих провадженнях №65369544 та №65369289 винесені відповідачем одночасно з постановами про відкриття вказаних виконавчих проваджень від 11.05.2021, що свідчить про прийняття таких з дотриманням процедури, передбаченою Інструкцією №512/5.
З урахуванням викладеного, вважає, що прийняття оскаржуваних постанов про розмір витрат виконавчого провадження від 11.05.2021 відбулося у відповідності до приписів пунктів 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, у зв`язку із чим правові підстави для визнання їх протиправними та скасування у судовому порядку відсутні.
Інших підстав, які б свідчили про неправомірність оскаржуваних постанов та наявність підстав для їх скасування позивачем не зазначено та судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач прийняв оспорювані постанови у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відтак, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що доводи апеляційної скарги позивача зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, чи порушено норми процесуального права. Відтак підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 242-245, 287, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    І.О. Грибан