Номер провадження: 22-ц/813/7532/21 
Номер справи місцевого суду: 522/21727/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.10.2021 року                                                                 м. Одеса

           Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – Таварткіладзе О.М.
       суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.
       розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, 

                                 В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
В обґрунтування вимог позивач зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 із 29 червня 2002 року по 25 січня 2005 року. Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син – ОСОБА_3 , який на теперішній час проживає з нею. На даний час дитина є повнолітнім та продовжує навчатись на 3-му курсі денної форми навчання в ВСП «Училище №3 Національного університету «Одеська Юридична Академія» за професією моторист-матрос. Посилалась на те, що у зв`язку з навчанням на денній формі навчання, ОСОБА_3 не має можливості працевлаштуватися. Посилалась на те, що відповідач працює в ГУМВС України в Одеській області та має постійний заробіток, а тому на думку позивача є спроможним утримувати їх спільну дитину на час її навчання. 
За викладеного, просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 від усіх доходів щомісяця, починаючи із дати подання позову і до закінчення дитиною навчання, чи до досягнення ОСОБА_3 23-х років.
Відповідач позов визнав частково, зазначив, що згоден сплачувати аліменти у розмірі 50% від мінімального прожиткового мінімуму на повнолітню дитину станом на 2021 рік. Посилався на те, що в нього на утриманні є ще одна дитина, на яку стягнуто аліменти на утримання за судовим наказом. Додатково зазначив, що в листопаді та грудні 2020 року сплачував аліменти добровільно. Надав довідку про заробітну плату.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року позов ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа  ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання  задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання сина – ОСОБА_3  у розмірі 1/4 від усіх доходів відповідача щомісяця, починаючи із дати подання позову та до закінчення дитиною навчання (до 27.06.2021 року). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 840, 80 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення аліментів у розмірі ј частини від усіх доходів на місяць, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у розмірі 50% частини прожиткового мінімуму щомісяця, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Так, ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що відповідно до судового наказу від 09.02.2021 року винесеного Роздільнянським районним судом Одеської області стягнуто на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 аліменти у розмірі ј частини від усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач та відповідач мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорту (а.с.9).
На даний час дитина сторін є повнолітнім та навчається на денній формі навчання в ВСП «Училище №3 Національного університету «Одеська Юридична Академія» за професією моторист-матрос, про що свідчить довідка директора ВСП «Училище №3» від 02.11.2020 року №420.
Згідно даної довідки, ОСОБА_3 навчається на 3-му курсі, строк навчання закінчується 27 червня 2021 року.
Також судом встановлено, що відповідач перебуває в іншому шлюбі з ОСОБА_4 та має малолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.07.2019 року, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 27.12.2011 року). 
Згідно судового наказу, виданого Роздільнянським районним судом Одеської області 09.02.2021 року (справа №511/154/21), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1\4 частини всіх видів заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви, з 01.02.2021 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Згідно довідки про доходи від 05.02.2021 року, ОСОБА_1 працює в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді старшого інспектора та його заробіток за період із 8/2020 по 1/2021 року склав 102 470, 50 грн. (без урахування сум утримань та аліментів). 
Згідно платіжних доручень від 27.11.2020 року та від 26.12.2020 року, відповідач перерахував на користь ОСОБА_2 кошти на суму по 3000 грн. (згідно заяви відповідача в якості аліментів на утримання сина). 
Встановивши, що дитина навчається на денній формі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а батько з урахуванням його заробітної плати та стану здоров`я може надавати таку допомогу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову про стягнення аліментів на дитину.
Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2021 рік” прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;  а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. 
За положеннями ч.1 ст.191 СК України  аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження” загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Відповідно до ст..199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.  Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.  Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно не взяв до уваги обставину, що за судовим наказом стянуто виплату аліменти на другу дитину, також є неспроможніми, оскільки відповідач отримує заробітну плату та загальний розмір його виплат на аліменти становить Ѕ від його заробітної плати (а.с. 35), що не превищує мінімальний розмір доходів боржника згідно ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження» 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,                                        

                                                        П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
        Рішення  Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено: 29.10.2021 року

                       Головуючий                                                                               О.М. Таварткіладзе 

            Судді:                                                                          О.В. Князюк 

                                                                               С.О. Погорєлова