Справа № 461/2071/20                                Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 33/811/1755/20                        Доповідач: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі:
судді - Белени А.В., 
з участю :
представника митниці – Лубоцького Б.І., 
представника особи, щодо якої складено протокол про
порушення митних правил – адвоката Ікавого М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та адвоката Ікавого М.Р. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 24.11. 2020 року відносно ОСОБА_2  про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст. 472 МК України, – 
встановив:
Цією постановою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ТзОВ «ГАЛ-Всесвіт» (м.Львів, вул.Пластова, 10), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товарів, що були предметом порушення митних правил, а саме – 121 047,00 грн.
Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №4695/20900/19 від 07.12.2019, а саме: планшети в упаковці виробника торгової марки HUAWEI MEDIAPAD T5 в кількості 8 шт., ноутбуки без заводського упакування в кількості 4 шт. та одяг в асортименті (рукавиці, шарфи, штани, кофти) в кількості 396 одиниць - конфісковано в дохід держави.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь Галицької митниці Держмитслужби 8579,25 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь Державної судової адміністрації України 420,40 грн. судового збору.
ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що він, 07.12.2019 близько 12 год. 00 хв., прямуючи з Республіки Польща в Україну, в якості водія, рейсовим автобусом марки «VAN HOOL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який слідував по маршруту «Познань - Київ», через митний кордон України в п/п «Краківець-Корчова» Львівської митниці ДФС. У ході проведення письмового декларування гр. України ОСОБА_2 заявив про відсутність у нього товарів, що підлягають обов`язковому письмовому декларуванню. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем №461» Львівської митниці ДФС, під час митного огляду автобуса в боксі поглибленого догляду в сумках, що знаходились у вантажному відсіку зазначеного автобусу без ознак приховування виявлено незадекларований за встановленою формою товар, а саме: планшети в упаковці виробника торгової марки HUAWEI MEDIAPAD T5 в кількості 8 шт., ноутбуки без заводського упакування в кількості 4 шт., та одяг в асортименті (рукавиці, шарфи, штани, кофти) в кількості 396 одиниць. Під час надання письмових пояснень гр. України ОСОБА_2 зазначив, що взяв товар в РП з метою перевезення. Документів, що підтверджують вартість товару України ОСОБА_2 до митного оформлення не надав.
На дану постану подав апеляційну скаргу представник Галицької митниці, який просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накласти на нього стягнення, у виді штрафу, в розмірі 100% вартості товарів, що були предметом порушення митних правил, а саме – 255 064,40 грн., а також стягнути витрати за зберігання товару на складі митниці вилученого згідно протоколу № 2695/20900/19.
Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції є помилковим та необгрунтованим, оскільки судом не було надано належної оцінки обставинам та матеріалам справи, що призвело до неправильного вирішення даної справи в результаті чого постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт покликається, що ОСОБА_2 заявив про відсутність у нього не задекларованого товару, що підлягає обов`язковому декларуванню, однак такий був виявлений після поглибленого огляду транспортного засобу, без ознак приховування, а саме: планшети в упаковці виробника торгової марки HUAWEI MEDIAPAD T5 в кількості 8 шт., ноутбуки без заводського упакування в кількості 4 шт. та одяг в асортименті (рукавиці, шарфи, штани, кофти) в кількості 396 одиниць. Згідно висновку експерта загальна вартість товару становить 255 064,40 грн. Документів, які б підтверджували вартість не задекларованого товару ОСОБА_2 до митного оформлення не надав. Тобто, ОСОБА_2 здійснював переміщення вказаного товару через митний кордон України без заявлення точних відомостей про товар, його кількість та вартість. Зазначені дії містять ознаки порушення митних правил за сит. 472 МК України. 
Апелянт зазначає, що не зважаючи на висновок експерта митниці суд першої інстанції безпідставно призначив судову товарознавчу експертизу, згідно якої вартість вилученого товару становить 121 047 грн., яка є меншою більше ніж на половину визначеною офіційною експертною установою митного органу. Судом без жодних обґрунтувань не взято до уваги висновок митного органу щодо вартості товару, чим безпідставно надано перевагу висновку експерта Львівського НДЕКЦ № 16/647 від 31.08.2020. Винесення даної постанови не спрямоване на попередження подібних правопорушень. 
Постанову суду першої інстанції оскаржив адвокат Ікавий М.Р., в інтересах ОСОБА_2 , в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову, якою відносно ОСОБА_2 провадження у справі закрити, а вилучений згідно протоколу № 4695/20900/19 товар повернути на митну територію Польщі для проведення митного оформлення згідно чинного законодавства.
Апелянт зазначив, що ОСОБА_2 давав пояснення, що взяв товар в РП з метою перевезення. Документів, що підтверджують митну вартість вилученого товару не надав. Однак подав митну декларацію, в якій зазначив, про наявність ручної поклажі, але судом це не було враховано. 
Апелянт звертає увагу на те, що до митного оформлення було взято митну декларацію подану ОСОБА_2 з порушенням її оформлення, оскільки в графі №1 (відомості про особу) відсутні дані щодо документу, який посвідчує особу. Інші зібрані по справі докази доводять лише факт переміщення товару через митний кордон, але доказів незаявлення ОСОБА_2 , за встановленою формою відомостей про ці товари в справі не міститься. Відповідно вина у вчиненні правопорушення, ява ставиться йому у провину не доведена. 
Апелянт наголошує, що ОСОБА_2 задекларував перевезення ручної поклажі. При огляді в салоні автобуса був виявлений не задекларований товар, який ОСОБА_2 не належав, а тому у нього не було підстав його декларувати. У справі немає належних та допустимих доказів провини ОСОБА_2 , якому не були повернуті особисті вилучені речі. 
Заслухавши думку представника митниці про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та відмову у задоволення апеляційної скарги адвоката Ікавого М.Р., міркування адвоката Ікавого М.Р. про задоволення його апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_2 та відмові у задоволення апеляційної скарги представника митниці, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
У відповідності до вимог ст. 489 МК України суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг встановлено, що зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Дії ОСОБА_2 , працівниками митниці, кваліфіковані за ст. 472 МК України, як переміщення через митний кордон України товару, шляхом недекларування, тобто, не заявлення за встановленою формою точних відомостей про нього, а саме про його наявність та кількість, тобто вчинення порушення митних правил.
Відповідно до ст. 472 МК України, відповідальність особи настає у випадку недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Згідно ч. 1 ст. 198 МК України органу доходів і зборів в пункті пропуску через державний кордон України у відповідності до положень статті 335 МК України подаються документи, що містять відомості про товари, достатні для їх ідентифікації та необхідні для прийняття рішення про пропуск їх через митний кордон України.
У розумінні положень п. 57 ст. 4 МК України товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.
Згідно ч.1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, а також відомостей про товари та відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа» графа 31 МД повинна містити такі відомості про товар: опис, фізичні характеристики, кількісний та якісний склад, основні властивості товару тощо.
Згідно ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 266 Митного кодексу України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленому Митним кодексом України.
Згідно ч.4 ст.266 Митного кодексу України у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.
Суд апеляційної інстанції доводи, зазначені в апеляційних скаргах щодо помилковості та необґрунтованості постанови суду першої інстанції, не бере до уваги, оскільки висновок судді зазначений у постанові повністю підтверджується матеріалами справи та доказами наданими та перевіреними в судовому засіданні. 
У суді апеляційної інстанції покликання представника митниці про необгрунтованість визначення вартості товару на підставі висновку експерта Львівського НДЕКЦ № 16/647 від 31.08.2020, а не висновку митного органу, визнані не обгрунтованими, оскільки представник митного органу на відміну від експерта не попереджувався про кримінальну відповідальність. 
Щодо покликань адвоката Ікавого М.Р. про недоведеність вини ОСОБА_2 то такі є голослівними і повністю спростовуються матеріалами справи. 
З врахуванням зазначеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні вимоги представника митниці та представника правопорушника не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, при цьому з`ясовано, що під час розгляду справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.
Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
При накладені стягнення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_2 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, ступінь його вини та інші обставини, а тому обґрунтовано обрав йому остаточне стягнення відповідно до вимог ст. 472 МК України.
Враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг в суді апеляційної інстанції не знайшли підтвердження, а тому не підлягають задоволенню, відтак постанову суду першої інстанції є законною та  обґрунтованою і  підстав для її  скасування  немає. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 530 МК України, суддя апеляційного суду,
постановив: 
Апеляційну скаргу представника Галицької митниці Андрія Шота – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката Ікавого М.Р., в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року, щодо ОСОБА_2 , за ст. 472 МК України – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя 
Львівського апеляційного суду                          А.В. Белена