ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2021 р.           Справа№ 910/15172/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тарасенко К.В. 
 
Секретар судового засідання: Безрадна А.Л.
За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 28.09.2021 

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі  № 910/15172/20 ( суддя І.В. Алєєва, м. Київ, повний текст складено 25.05.2021), 

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", м. Київ,
до Приватного акціонерного товариства "F&C REALTY", м. Київ
про стягнення 706  232,07 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд                     
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "F&C REALTY" (далі - відповідач) про стягнення 706 232, 07 грн.
В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" посилається на неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати за отриману теплову енергію.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі                 № 910/15172/20 позовні вимоги задоволені частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "F&C REALTY" на користь  Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  заборгованість у розмірі 251  236,55 грн, 3% річних у розмірі 8 070,69 грн, інфляційні втрати у розмірі 7   247,51 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3  998,32 грн.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 251  236,55 грн, місцевий господарський суд  встановив, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати за отриману тепловою енергію за період з жовтня 2018 по квітень 2020 включно не виконав, факт наявності заборгованості відповідача за договором не спростований, доказів їх сплати  не надано.
Крім того, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних на суму 251  236, 55 грн суд першої інстанції дійшов висновку про те, шо стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 7247, 51 грн та 3% річних у розмірі 8070, 69 грн, розрахованих з листопада 2018 року по липень 2020 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту від АТ "Київенерго" теплову енергію до 01.05.2018 у розмірі 388  416,93 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 31 850,19 грн, 3% річних у розмірі 19      410,20 грн (на загальну суму 439  677,32 грн), суд першої інстанції виходив з того, що договір цесії є нікчемним правочином з огляду на те, що всупереч п. 9.5. Договору  від 23.05.2017 № 521356-02, у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем згоди на укладення первісним кредитором з позивачем договору цесії в частині передачі прав та обов`язків, визначених умовами договору  від 23.05.2017 № 521356-02.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із вказаним рішенням Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі   № 910/15172/20 в частині відмови у стягненні заборгованості в розмірі 439 677,32 грн, а  також в частині відмови у стягненні судового збору у розмірі 6  595,16 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту від АТ "Київенерго" теплову енергію до 01.05.2018 у розмірі 388  416,93 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 31      850,19 грн, 3% річних у розмірі 19      410,20 грн (на загальну суму 439 677,32 грн) та в частині стягнення з відповідача судового збору у розмірі 6  595,16 грн. 
Апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, - ст.ст. 204, 215, 512, 518 Цивільного кодексу  України та норм процесуального права, яке виражено у неповному не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нікчемність договору про відступлення права вимоги (цесії) від № 601-18 від 11.10.2018 з огляду на те, що ч. 3  ст. 215 Цивільного кодексу України не містить положень про те, що правочин укладений з порушенням цієї норми є нікчемним, а також те, що в силу ч. 3  ст. 215 Цивільного кодексу України  якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи викладене, заявник апелчяційної скарги  зазначає, що договір цесії є не нікчемним правочином, а оспорюваним правочином. З огляду на викладене та те, що вказаний правочин недійсним не визнавався, позивач вважає, що він створює права та обов`язки.
Заявник апеляційної скарги також зазначає, що за наслідками розгляду справи №905/1965/19 (910/3860/20) про визнання недійсним договору №601-18 про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги щодо позивача у вказаній справі    (який був обґрунтований з посиланням на наявність обмежень щодо передачі прав та обов`язків за первісно укладеними договорами іншим особам).
Скаржник вказує, що місцевим господарським судом не було надано належну оцінку акта №3/2018-521356 -02 від 31.03.2018, який підписаний збоку як ПАТ «Київенерго» так і відповідача. Із зазначено акта вбачається, що відповідач підтверджує наявну заборгованість станом на 31.03.2018 в розмірі 384  710,27 грн; водночас така сума заборгованості відображена і в обліковій картці за березень 2018 року.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
27.07.2021 від  відповідача  через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу,  у якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду міста Києва від24.05.2021 ( в оскаржуваній позивачем частині) у справі №910/15172/20- без змін.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача указував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до  протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 апеляційну скаргу  Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова А.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 задоволено клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/15172/20; відкрито апеляційне провадження у справі №910/15172/20; розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі  №910/15172/20 призначено на    31.08.2021; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі № 910/15172/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.
У зв`язку з перебуванням головуючої судді Разіної Т.І. з 31.08.2021 на лікарняному, судове засідання, призначене на 31.08.2021, не відбулося. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 у справі №910/15172/20 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі  №910/15172/20 призначено на 28.09.2021.

Явка учасників справи 
У судове засідання 28.09.2021 з`явилися представники сторін.

Позиція представників сторін у справі
Представник скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з викладених, у ній підстав та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справ № 910/15172/20 в частині відмови у стягненні заборгованості в розмірі 439   677,32 грн, а  також в частині відмови у стягненні судового збору у розмірі 6  595,16 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту від АТ "Київенерго" теплову енергію до 01.05.2018 у розмірі 388  416,93 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 31      850,19 грн, 3% річних у розмірі 19      410,20 грн (на загальну суму 439 677,32 грн) та в частині стягнення з відповідача судового збору у розмірі 6  595,16 грн. 

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечував з підстав, викладений у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу позивача (в оскаржуваній ним частині) залишити без задоволення,  а рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/15172/20 - без змін, як таке що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається із матеріалів справи, 11.10.2018 між ПАТ "Київенерго" та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (новий кредитор/позивач) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18, відповідно до якого ПАТ "Київенерго" відступило, а КП "Київтеплоенерго" набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії.
Відповідно до п. 3.4.2 Договору цесії позивач має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.
Згідно із  пункту 3700 Додатку № 1 Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиту до 01.05.2018 відповідачем теплову енергію за Договором №  521356-02 від 23.05.2017 у розмірі 388    416, 93 грн, яка на день подачі до суду позовної заяви не змінилась, що підтверджується довідками про стан розрахунків за спожиту від ПАТ "Київенерго" теплоенергію до 01.05.2018.
Крім того, відповідно до п. 1.3 Договору цесії кредитор відступає, а новий кредитор (позивач) набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3 % річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень.
Позивач зазначає, відповідач має заборгованість за постачання теплової енергії за договором № 521356-02, на яку позивач набув права вимоги на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги (цесїі) № 601-18 від 11.10.2018.
Предметом договору від 23.05.2017 № 521356-2 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим Договором.
Договір набуває чинності з 01.08.2014 та діє до 15.04.2018 року. Припинення дії Договору не звільняє Абонента від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.п.    8.1., 8.3. Договору).
Відповідно до п. 2.3.4. Договору в Додатках № 8-9 до Договору об`єкти теплоспоживання, підключені до теплових мереж Абонента, а саме: до нежитлових приміщень по вул. Велика Васильківська, 67/7 та бул. Лесі Українки, 24 у м. Києві.
Абонентам, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень, відповідно до п. 4 Додатку № 4 до Договору.
Відповідно до п. 5.1 Договору облік споживання Абонентом теплової енергії проводяться розрахунковим способом.
Згідно п. 2.3.1. - 2.3.2. Договору відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в обсягах та в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.
Постачальник належним чином здійснював постачання теплової енергії до житлових будинків за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 67/7 та м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 24, прим. 475, що підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення вказаних будинків в період опалювального сезону, актами прийняття теплового вузла обліку, актами про готовність вузла комерційного обліку до роботи та наданими ЖЕД "Печерська брама" відомостями (звітами) споживання теплової енергії за вказаними адресами.
Відповідно до Додатку № 3 до Договору розрахунки з відповідачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими відповідним органом у встановленому законодавством порядку.
За період постачання постачальником теплової енергії у гарячій воді (з листопада 2015 по квітень 2018 включно) при оформленні щомісячно рахунку-фактури останнім застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом до Договору.
За твердженням позивача, відповідач не здійснював у повному обсязі оплату за отриману теплову енергію згідно умов договору від 23.05.2017 № 521356-02, в результаті чого за період з листопада 2015 по квітень 2018 року включно у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на дату укладання Договору цесії становила 388 416,93 грн. Також позивачем на вказану суму нараховано інфляційні втрати у розмірі 31 850, 19 грн та 3    % річних у розмірі 19 410,20 грн. Всього загальна сума заборгованості нарахована позивачем відповідачу за період з листопада 2015 по квітень 2018 включно у розмірі 439 677, 32 грн.
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго ", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади місті Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго " видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго".
Позивач вказує, що номер договору ідентичний номеру особового рахунку, при зміни постачальника теплової енергії номер особового рахунку не змінився, а тому з 01.05.2018 постачальник (позивач) теплової енергії, в Актах приймання-передавання та інших розрахункових документах зазначає вказаний Договір/особовий рахунок.
Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.
Пунктом 4 Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Позивач належним чином виконує свої обов`язки, щодо постачання теплової енергії до житлових будинків за вказаними вище адресами, що підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення будинків в період опалювального сезону 2018 - 2020, актами прийняття теплового вузла обліку, актами про готовність вузла комерційного обліку до роботи та наданими ЖЕД "Печерська брама" відомостями (звітами) споживання теплової енергії за вказаними адресами.
Облік споживання теплової енергії за період з жовтня 2018 по березень 2020 включно проводився на підставі наданих КП "ЖЕО-110 Голосіївського району" відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання.
Розрахунки з відповідачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими відповідним органом у встановленому законодавством порядку.
Станом на дату подання позовної заяви після закінчення строку дії договору від 25.05.2017 №521356-02 новий письмовий договір між позивачем та відповідачем не укладався.
За твердженням позивача, відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період з жовтня 2018 по квітень 2020 включно у відповідача  утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви становить 251 236, 55 грн. Також позивачем на вказану суму нараховано інфляційні втрати у розмірі 7 247, 51 грн та 3 % річних у розмірі 8070, 69 грн. Всього загальна сума заборгованості нарахована позивачем відповідачу за період з жовтня 2018 по квітень 2020 включно склала 266  554, 75 грн.
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за період з листопада 2015 по квітень 2018 включно у розмірі 439 677, 32 грн та за період з жовтня 2018 по квітень 2020 включно у розмірі 266 554, 75 грн сплачена не була, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши думку представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача (в оскаржуваній ним частині) не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Оскільки апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано лише в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за спожиту від АТ "Київенерго" теплову енергію до 01.05.2018 у розмірі 388  416,93 грн, інфляційний втрат у розмірі 31    850,19 грн, 3% річних у розмірі 19    410,20 грн (на загальну суму 439 677,32 грн) та в частині стягнення з відповідача судового збору у розмірі 6  595,16 грн, виходячи з положень ст. 269 ГПК України, рішення Господарського суду міста Києва у даній справі підлягає апеляційному перегляду лише в межах його оскаржуваної частини відповідно до вимог заявника апеляційної скарги.     

    Спір у справі стосується питання наявності (відсутності) підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, як нового кредитора, заборгованості за Договором.
Укладений правочин щодо купівлі - продажу теплової енергії за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.
За  ст. 11 Цивільного  кодексу України (далі - ЦК України)  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1  ст. 275 Господарського кодексу України (далі -ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно із ч.ч. 6, 7  ст. 276 ГК України    розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України   за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно зі  ст. 625 ЦК України   боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
  Відповідач у порушення умов Договору №521356-02  своєчасно не вносив плату за теплову енергію у гарячій воді за період з листопада 2016 по квітень 2018 року, яка нараховувалася на підставі відомостей теплоспоживання, в результаті чого утворилась заборгованість на суму 388 416,93 грн, про що свідчать довідки про стан розрахунків за спожиту від ПАТ "Київенерго" теплоенергію.
Наявна у матеріалах справи довідка свідчить про те, що останню оплату на виконання договору №521356-02 здійснено 31.03.2018, а також те, що після вказаної оплати і по момент звернення з позовом, - за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 388 416,93 грн - доказів сплати якої до матеріалів    справи не надано.
Факт споживання відповідачем теплоенергії у період  з листопада 2015 р. по квітень 2018 р.  підтверджується змістом наданих до матеріалів справи облікових карток споживача.
Крім того, на підтвердження надання послуг теплопостачання відповідачу матеріали справи містять копію акта № 2-7544 прийняття теплового вузла обліку, копії актів № 310-2818, №308-3492 про готовність вузла комерційного обліку до роботи, споживача до роботи в опалювальний період 2016-2017р.р. та 2017-2018 р.р., складених 19.06.2016 та 11.08.2017, копію акта №z-7636 прийняття теплового вузла обліку, копії актів № 310-2920, №310-3766 про готовність вузла комерційного обліку до роботи, Споживача до роботи в опалювальний період 2016-2017 р.р.  та 2017-2018 р.р., складених 07.10.2016 та 02.10.2017, копію акту №305-0704 про готовність вузла комерційного обліку до роботи, споживача до роботи в опалювальний період 2018-2019 р.р.  складеного 08.10.2018,  копії корінців нарядів на включення/відключення будинку відповідача на опалювальні періоди 2016-2017 р.р., 2017-2018 р.р.,  копії відомостей споживання теплової енергії, облікові картки споживача за обліковим записом відповідача (521356-02) за спірний період, звітами про використання теплової енергії теплову енергію за Договором №521357).
Відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, спожиті послуги оплатив частково та з порушенням строку оплати.
Крім того, як убачається із акта звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.08.2018, виданого ПАТ «Київенерго» убачається, що станом на 31.03.2018 заборгованість відповідача з урахуванням здійснених  (відповідачем) платежів становить 384  710,27 грн. Зазначений акт звіряння підписаний як з боку ПАТ «Київенерго» так і відповідача.
Із копії акта приймання - передачі товарної продукції вбачається, що 31.03.2018 вбачається, що заборгованість відповідача станом на 31.03.2018 становить 384  710,27 грн. 
Вказаний акт підписаний  як з боку ПАТ «Київенерго» так і відповідача.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 388  416,93 грн, інфляційних втрат у розмірі 31   850,19 грн та  3% річних у розмірі 19   410,20 грн з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, договір цесії є нікчемним правочином з огляду на те, що всупереч п. 9.5. Договору №  521356-02 від 23.05.2017, у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем згоди на укладення первісним кредитором з позивачем договору цесії в частині передачі прав та обов`язків, визначених умовами договору 23.05.2017 №  521356-02
Положеннями ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
При цьому, положення  ЦК України, які визначають порядок та умови заміни кредитора у зобов`язанні, а також відступлення права вимоги не містять умов про безумовну необхідність отримання згоди боржника на заміну кредитора у відповідному зобов`язанні.
Вказане свідчить про те, що договір цесії №601-18 укладено з порушенням умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №521356-02,  що, разом з тим, не свідчить про його укладення з порушенням положень закону.
Того, що недійсність договору №601-18 прямо встановлена законом відповідачем не доведено.
З огляду на викладене, під час оцінки договору №601-18 колегія суддів керується встановленим  ст. 204 ЦК України принципом презумпції правомірності правочину.
Враховуючи вище наведене, колегія суддів визнає помилковими висновки суду першої інстанції щодо нікчемності такого правочину.
Відповідно до ст. 525 ЦК України   одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1  ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
Відповідно до  ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"  первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції        (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
Верховний Суд у своїй постанові від 03.09.2020 у справі № 910/17662/19 зазначив, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі-продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами як доказів, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 зі справи № 910/6652/17, від 12.07.2018 зі справи    № 910/6654/17, від 12.10.2018 зі справи    № 910/30728/15).
Зазначене спростовує доводи відповідача про відсутність доказів наявності заборгованості за Договором № 521356-02.
Відповідно до  ст. 599 ЦК України   зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1  ст. 13 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України   кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 910/6179/17, від 17.11.2020 у справі № 907/516/19, від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
У зазначеному аспекті слід зазначити, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.
Частинами 2 та 3  ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV  (у редакції чинній з 01.01.2000) визначено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (ч. 3  ст. 8 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV  у редакції чинній з 01.01.2018).
Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами.
Згідно з ч. 4  ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"  (в редакції чинній з 01.01.2018), для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, однією з яких є введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером. Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що головний бухгалтер, зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.
Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи акту звірки взаємних розрахунків, зі сторони відповідача він підписаний уповноваженою особою.
У зв`язку з викладеним, наданий до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків підтверджує факт (стан) здійснення відповідних взаєморозрахунків між сторонами на відповідну дату.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18.
Крім того, колегія суддів  вважає за необхідне зазначити, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечував факту постачання теплової енергії.
Тобто, відповідачем не надано належних, допустимих та більш вірогідних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі та свідчили про відсутність у нього правових підстав для сплати заборгованості за період з листопада 2015 по квітень 2018 .
Частиною  1 ст. 517 ЦК України   передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно з п. 3.1.1 Договору № 601-18 сторони Договору підтверджують, що на дату підписання Додатку № 1 до цього Договору за актами прийому-передачі Кредитор передав Новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та/або будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення зі споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладання цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).
Згідно з Додатком № 1 до Договору № 601-18 позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 388  416,93  грн за Договором № 521356-02.
Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача щодо погашення заборгованості за Договором №521356-02.за період з листопада 2015 по квітень 2018 року в розмірі 388  416,93 грн, а також 3% річних та інфляційних нарахувань.
З огляду на те, що     відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ним було спожито іншу кількість теплової енергії та доказів її оплати у будь-якому розмірі, тобто не спростовано існування заборгованості за договором у розмірі 388 416,93 грн, колегія суддів визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у заявленому ним розмірі.
Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі        № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах            № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі (712/8916/17 (пункт 28)).
Відповідно до "довідки про стан розрахунків за спожиту від ПАТ "Київенерго" теплоенергію до 01.05.2018", відповідачем здійснено споживання теплоенергії у період  з листопада 2015 року по листопад  2016 року, було здійснено частково оплати, а саме: 01.11.2016 на суму 22  404,03 грн, 01.01.2018 на суму 101  052,68 грн та 01.03.2018 на суму 54  516,59 грн.
Також вказаною довідкою підтверджується те, що  з квітня 2018 року  погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось і саме зі вказаної дати за відповідачем рахується заборгованість за спожиту теплову енергію у гарячій воді у розмірі 388  416,93 грн, яку  позивачем пред`явлено до стягнення в межах даної справи.
У відповідності до приписів  ст. 257 ГПК України   загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Матеріали справи свідчать про те, що позов  подано 05.10.2020 (про що свідчить штамп канцелярії Господарського суду міста Києва на титульному аркуші позовної заяви), отже позивачем позовну заяву  дотриманням строків позовної давності, передбачених ст. 257 ЦК України.
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати теплової енергії, колегія суддів зазначає, що його виконано вірно, у відповідності з умовами закону та договору, а тому визнає обґрунтованими інфляційні втрати у розмірі 31  850,19 грн та 3% річних у розмірі 19  410,20 грн.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем у апеляційній скарзі
Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 86 ГПК України).
Згідно з п.п. 1, 2 , 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. (або) резолютивної частини; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності та наявні у справі матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги Буринської міської ради Сумської області належними чином недоведені та необґрунтовані. 
Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції помилково визнав встановленими недоведені обставини справи та зробив висновки, які не відповідають обставинами справи, що згідно з п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України    є підставами для скасування судового рішення першої інстанції  повністю та ухвалення в апеляційному порядку нового рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача  заборгованості у розмірі 388  416,93 грн, інфляційний втрат у розмірі 31    850,19 грн, 3% річних у розмірі 19    410,20 грн.
В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/15172/20 залишити без змін.
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5 ст. 262 ГПК України, то дія рішення    Господарського суду міста Києва від 24.05.2021  у справі №910/15172/20 ( в частині  стягнення 251  236,55 грн, 3% річних у розмірі 8 070,69 грн, інфляційні втрати у розмірі 7   247,51 грн) підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 ст. 129 ГПК України    визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14    ст. 129 ГПК України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином:        за подачу позову        судовий збір покладається на відповідача, а судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з  відповідача на користь скаржника.
Окрім того, суддя Тарасенко К.В. з 22.10.2021 по 05.11.2021 перебувала у відпустці; суддя - Іоннікова І.А., з 23.10.2021 по 01.11.2021 перебувала у відпустці; головуючий суддя -  Разіна Т.І.  з 08.11.2021 по 12.11.2021 перебувала у відпустці.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі                 № 910/15172/20 скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості у розмірі 388  416,93 грн, інфляційних втрат у розмірі 31  850,19 грн, 3% річних у розмірі 19  410,20 грн та судового збору у розмірі 6  595,16 грн.
3. В цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства  "F & C REALTY" (01103, місто Київ, вул. Кіквідзе, буд. 18-А, ідентифікаційний код 23496142) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 40538421) заборгованість у розмірі 388  416 (триста вісімдесят вісім чотириста шістнадцять) грн 93 грн, інфляційних втрат у розмірі 31  850 (тридцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят) грн 19 коп, 3% річних у розмірі 19  410 (дев`ятнадцять тисяч чотириста десять) грн 20 коп  та судового збору у розмірі 6  595 (шість тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 16 коп.
5. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 у справі №910/15172/20 залишити без змін.
6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства  "F & C REALTY" (01103, місто Київ, вул. Кіквідзе, буд. 18-А, ідентифікаційний код 23496142) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 40538421) 9  892 (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто дві) 74 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
8. Доручити Господарському суду міста Києва у порядку ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видати відповідні накази.
9. Справу  №910/15172/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог   ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддями - 15.11.2021 після виходу суддів Разіної Т.І., Іоннікової І.А. та Тарасенко К.В. із відпусток).

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                К.В. Тарасенко