У х в а л а  
  
22 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 638/6853/21
 
провадження № 61-16203ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від  08  вересня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алєйнікової Катерини Леонідівни про визнання іпотеки припиненою, скасування державної реєстрації права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про реєстрацію права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом та заявою про забезпечення позову.
 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо розпорядження, зокрема відчуження, нерухомого майна, а саме - житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
 
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що убачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. При цьому, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову у частині заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» (далі - ТОВ «Аналітик Фінанс») вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 без відповідного рішення суду, суд виходив з того, що ухвалою про забезпечення позову не може вирішувати спір по суті, відповідно до вимог ЦПК України, а обраний позивачем спосіб забезпечення позову підміняє собою вирішення спору по суті у разі пред`явлення таких позовних вимог.
 
У жовтні 2021 року ТОВ «Аналітик Фінанс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 04 жовтня 2021 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
 
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України). 
 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».
 
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
 
Встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову позовним вимогам у цій справі. 
 
Отже, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення цього позову.
 
Відтак, забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо указаного вище майна до ухвалення рішення у цій справі та набрання ним законної сили не порушує принципів змагальності й процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.
 
Крім того, у пункті 4 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у  тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Доводи заявника про те, що суди не врахували, що: при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів; вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати діяльності юридичної особи; в матеріалах справи відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, є необґрунтованими та нічим не підтвердженими, оскільки судами попередніх інстанцій досліджені докази у цій справі, що підтверджуються ухваленням законного судового рішення.
 
Крім того, правильним та обґрунтованим є висновок судів, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна до ухвалення рішення у справі та набрання ним законної сили не порушує принципів змагальності і процесуального рівно прав`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
 
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алєйнікової Катерини Леонідівни про визнання іпотеки припиненою, скасування державної реєстрації права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про реєстрацію права власності відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                               О. В. Білоконь

                                                                                                              Н. Ю. Сакара