Ухвала
28 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 554/10445/20
провадження № 61-17329ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та його адвоката Борзовця Олександра Володимировича на постанову Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2021 року призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено експерту Полтавського відділення Харківського національно-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М. С. Бокаріуса. Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України про завідомо неправдивий висновок та про відмову експерта від виконання покладених на нього обов`язків.
На вирішення експерта поставлено наступні питання:
1. Чи збільшено додатковою угодою до договору про надання споживчого кредиту від 13 травня 2008 року № 11345164000 обсяг відповідальності ОСОБА_1 як поручителя за договором поруки від 13 травня 2008 року № 203299?
2. Чи пропущено позикодавцем строк звернення з вимогою про погашення боргу до поручителя ОСОБА_1 відповідно до статті 559 ЦК України?
У розпорядження експерта надано матеріали цивільної справи № 554/10445/20, провадження № 2/554/52/2021.
Зупинено провадження у справі до отримання експертного висновку.
Витрати за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 .
Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено.
Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2021 року скасовано, справу повернуто до Октябрського районного суду м. Полтави для продовження розгляду.
У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у жовтні 2021 року,  ОСОБА_1  та його адвокат Боровець О. В.просять скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
У відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи.
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; а також ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи, а також постанова суду апеляційної інстанції, винесена за результатами перегляду цієї ухвали, не підлягають касаційному оскарженню, оскільки ухвала суду першої інстанції відсутня в переліку ухвал суду, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після її перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).
Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на оскарження таких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.
Інше тлумачення вказаних правових норм не узгоджується із завданнями та основними засадами цивільного судочинства, наведеними у статті 2 ЦПК України, щодо розумності строку розгляду справи судом та сутнісним змістом касаційного провадження.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційна скарга подана на постанову Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, яка не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті провадження за такою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його адвоката Борзовця Олександра Володимировича на постанову Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          С. Ю. Мартєв
 
В. М. Ігнатенко
 
І. М. Фаловська