РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/5974/20
Провадження № 22-ц/4815/796/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Пиляй І. С. 

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ,
третя особа – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року у складі судді Харечка С. П., ухвалене в м. Рівне о 10 годині 01 хвилин, повний текст рішення складено 29 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне, про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що він є полковником запасу та перебуває на військовому обліку офіцерів запасу. Згідно витягу з протоколу №7 від 11.06.2004 року засіданням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 його включено до списків загальної черги на отримання житла та зараховано на квартирний облік з 03.03.1995 року. Відповідно до витягу з наказу Міністерства оборони України №438 від 01.11.2995 року йому виділили житлове приміщення в новозбудованому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , куди він був вселений на підставі ордеру на жиле приміщення №39 від 25.12.2005 року. На даний час він продовжує проживати у вказаній службовій квартирі. За збігом понад 10 років проживання у службовому приміщенні він набув право на переведення службового житла в житло для постійного проживання і передачу у власність даної квартири. З відповіді на адвокатський запит стало відомо, що на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 не перебуває. Його не було проінформовано про підстави та прийняте рішення щодо зняття з обліку. Інформація щодо його перебування на квартирному обліку в м. Рівне відсутня, облікова справа теж відсутня. Вважає, що зняття його з обліку є протиправним та суперечить вимогам розділу 2 п. 5 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затвердженої наказом Міністерства Оборони України № 380 від 31 липня 2018 року. Просив суд визнати протиправними дії Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 в частинні зняття його з житлового обліку та зобов`язати Житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити документи щодо поновлення ОСОБА_1 на житловому обліку в загальній черзі на отримання житла.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на житловому обліку у загальній черзі на отримання житла. В решті позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп..

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що згідно поданого позивачем витягу з послужного списку вбачається, що ОСОБА_1 у період з 12.03.2004р. по 20.09.2007р. проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України, зокрема, в 13 армійському корпусі Західного оперативного командування (Військова частина НОМЕР_1 ) на посаді начальника служби радіоелектронної боротьби штабу, а 20.09.2007 року відповідно до наказу МО України від 230.09.2007р. № 888 був переведений для подальшого проходження служби до об`єднаного оперативного командування на посаду начальника групи радіоелектронної боротьби управління оперативного забезпечення штабу. Додає, що ОСОБА_1 неодноразово змінював місця проходження військової служби, і з 2007 року, після переведення до нового місця служби, жодного відношення до Військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться в м. Рівне, не мав. Наголошує, що цього військовослужбовця було знято з обліку у Військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку з його переміщенням до нового місця служби, а відсутність належних документів пояснюється тим, що облікову справу позивача, у відповідності до вимог законодавства, було направлено до нового місця служби разом з особовою справою. Зазначає, що відповідно до наказу МО України від 17.06.2013р. № 404 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначення строків зберігання документів», термін зберігання вищезазначених документів встановлений 5 років, а згідно наказу МО України від 28.08.2019р. № 474 «Про затвердження Порядку користування Переліком документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів та Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів», термін зберігання вищезазначених документів, встановлений 10 років. У зв`язку з тим, що позивач був переведений до нового місця служби у 2007 році, підтверджуючі документи станом на 2021 рік знищені. Вказує, що твердження про те, що житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 не повідомляла позивача про необхідність поновлення документів для перебування на квартирному обліку є хибним, оскільки відповідно до вимог законодавства, це є обов`язком не житлової комісії, а особистим обов`язком кожного військовослужбовця. Додає, що позивач жодного разу протягом 14 років не звертався ні до житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , ні до інших житлових комісій за місцем проходження військової служби щодо отримання інформації про перебування на обліку, включаючи і житлові комісії за новими місцями проходження військової служби з рапортом про зарахування на квартирний облік. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Шеруда О. П. вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно витягу з послужного списку за підписом ТВО військового комісара Рівненського об`єднаного міського територіально центру комплектування та соціальної підтримки полковник запасу ОСОБА_1 проходив службу у Збройних силах України з 01.08.1987 року по 21.09.2018 рік.

З 12.03.2004 року по 20.09.2007 рік ОСОБА_1 проходив службу в 13 армійському корпусі західного оперативного командування (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно витягу з протоколу №7 від 11.06.2004 року засіданням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 включений до списків загальної черги на отримання житла та зарахований на квартирний облік з 03.03.1995 року.

Відповідно до витягу з наказу Міністерства оборони України №438 від 01.11.2995 року йому виділили житлове приміщення в новозбудованому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , куди він був вселений на підставі ордеру на жиле приміщення №39 від 25.12.2005 року.

З 28.09.2008 року по 31.10.2009 року ОСОБА_1 – слухач (штатний) факультету підготовки Національної академії оборони України.

З 2009 року позивач ОСОБА_1 проходив військову службу, яка не пов`язана з військовою частиною НОМЕР_1 .

З пояснень позивача встановлено, що він разом з сім`єю постійно проживали і проживають в квартирі по АДРЕСА_2 .

З інформації виконавчого комітету Рівненської міської ради від 24.12.2020 року П-3154/20 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 з 16.06.2006 року, ОСОБА_2 з 04.06.2010 року, ОСОБА_3 з 16.11.2011 року по даний час.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка 0,0651 га. 

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 року держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, працівників Збройних Сил України. 
Відповідно до пункту 3.6 Інструкції №577 від 06.10.2006 року Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень (яка діяла на той час) на кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа. Обліковій справі надається номер, що відповідає номеру у Книзі обліку. Облікова справа є документом суворої звітності і зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку в квартирно-експлуатаційному органі (копія – у військовій частині постійно), а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом, – в квартирно-експлуатаційному.

Пунктом 3.7 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. При цьому облікова справа направляється командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування військової частини - до військового комісаріату. 
Аналогічні правові норми закріплені в «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженій наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737, яка прийшла на заміну Інструкції №577 та була чинною до набрання законної сили «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 від житлової комісії військової частини НОМЕР_1 чи КЕВ м. Рівне не надходило жодного повідомлення про необхідність поновити документи для перебування на квартирному обліку, підтвердження права перебування на квартирному обліку, чи звільнення службового житла у зв`язку з переїздом в іншу місцевість. 

Наказом Міністра оборони України від 31 липня 2018 року № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (Інструкція), якою визначено порядок ведення квартирного обліку та надання військовослужбовцям житла.

Так, відповідно до п. 9 розділу 6 Інструкції датою зарахування військовослужбовця на облік є дата прийняття житловою комісією військової частини (об`єднаною житловою комісією) рішення про зарахування військовослужбовця на облік, але не пізніше місяця з дня реєстрації рапорту військовослужбовця.

Військовослужбовці, які перебували на обліку за попереднім місцем проходження військової служби, на загальних підставах в органах місцевого самоврядування та до набрання чинності цією Інструкцією зараховуються на облік із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також заносяться у списки осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла за наявності підстав. Час перебування військовослужбовців на обліку для поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) не враховується.

Проаналізувавши обставини справи в сукупності із нормами, якими вони врегульовані, апеляційний суд прийшов до переконання, що позивачем не доведена належними, достатніми і достовірними доказами в розумінні ст. 77-79 ЦПК України, неправомірність дій чи бездіяльності житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , а тому в цій частині вимог правомірно відмовлено судом першої інстанції. 

В матеріалах справи відсутні документи про зняття позивача з житлового обліку у зв`язку з направленням облікової справи командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця. Покликання апеляційної скарги в цій частині на те, що такий обов`язок не передбачений для військової частини і є ініціативою самого військовослужбовця, який переводиться до іншої військової частини, апеляційним судом відхиляється як такий, що суперечить вищенаведеним нормативно-правовим нормам, які чітко передбачають, що облікова справа на кожного військовослужбовця, який перебуває на квартирному обліку, є документом суворої звітності і зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку в квартирно-експлуатаційному органі, а у разі його переведення на інше місце служби – направляється командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою. Оскільки докази дотримання відповідачем такого обов`язку щодо позивача відсутні, що порушує права останнього, вони підлягають поновленню шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії – поновити позивача на житловому обліку у загальній черзі на отримання житла.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Головуючий                                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                        Гордійчук С. О.                                        
                                               Шимків С. С.