ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 р.	Справа № 480/3512/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2021, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, повний текст складено 12.07.21 року по справі №480/3512/21
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Харківського  національного  університету внутрішніх справ      третя особа         Ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській області 
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківського  національного  університету внутрішніх справ, третя особа Ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській області, в якій просив суд першої інстанції: 
- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету внутрішніх справ щодо не проведення позивачу повного розрахунку при звільненні 31 грудня 2020 року одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за періоди з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015;
- зобов`язати Харківський національний університет внутрішніх справ нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за періоди з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015 в сумі 123639,60 грн.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він до 31.12.2020 проходив службу в Харківському національному університеті внутрішніх справ. При звільненні зі служби відповідач виплатив йому одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, лише за період з 07.11.2015 по 31.12.2020, що стало підставою для його звернення з позовною заявою. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року позов ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ, третя особа - Ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задоволено  частково.
Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету внутрішніх справ щодо ненарахування та невиплати позивачу при звільненні 31 грудня 2020 року одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з врахуванням періодів служби позивача з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015.
Зобов`язано Харківський національний університет внутрішніх справ нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з врахуванням періодів служби позивача з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015. 
У задоволенні інших вимог - відмовлено. 
Харківський  національний університет внутрішніх справ, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 про справі №480/3512/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ третя особа Ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, справу передати на новий розгляд. Прохав стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги з ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з рішенням від 12.07.2021 по справі № 480/3 512/21 не погоджується з наступних підстав. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що у наказі УМВС України в Сумській області від 06.11.2015 № 422 о/с пункт 64 «з» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ викладено в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 885, яка діє лише з 07.11.2015, а звільнення позивача відбулося на підставі п.9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 у запас Збройних Сил за п. 64 «з» (у зв`язку із переходом у встановленому порядку на роботу (службу) і інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Таким чином, винесення УМВС України в Сумській області наказу від 06.11.2015 № 422 о/с, яким позивача звільнено з посади за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)) та п. 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» є неправомірним, оскільки відповідно до вказаного закону позивача могли звільнити виключно через скорочення штатів, тобто за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Посилається на аналогічну  правову позицію,  викладену в рішенні суду від 30.08.2016 по справі №826/2204/16. Зазначає, що ОСОБА_1 набув право на виплату одноразової грошової допомоги ще у 2015 році та в 2015 році повинно бути виплачено Сумським училищем професійної підготовки працівників поліції, яке підпорядковувалось УМВС України в Сумській області, на сьогоднішній день Ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській області. Вказані факти судом не було досліджено та в рішенні від 12.07.2021 відображено не у повному обсязі. Вказує, що  Харківський  національний університет внутрішніх справ не заперечує щодо наказу УМВС України в Сумській області від 06.11.2015 №422 о/с, оскільки його не скасовано відповідно до чинного законодавства, але заперечує та звертає увагу суду на його виконання відповідним територіальним органом. Оскільки вказаний факт, а саме момент набуття права на одноразову грошову допомогу, саме у 2015 році, є ключовим,  так як розрахунок одноразової грошової допомоги за період до 07.11.2015 потрібно проводити виключно з останнього місяця перед звільненням, яким є жовтень 2015 року. 
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджуючись з вимогами скарги посилаючись  на те, що Харківський  національний університет внутрішніх справ зобов`язаний був при звільненні позивача 31.12.2020 виплатити йому одноразову грошову допомогу  за період з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015, що було зроблено лише 11.10.2021 року, просив скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року по справі №480/3512/21 без змін. 
Представник УМВС України в Сумській області подав пояснення щодо апеляційної скарги Харківського  національного університету  внутрішніх справ в порядку ст.165 КАС України, в яких прохав відмовити у задоволенні скарги  у зв`язку з її необґрунтованістю. 
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені  заздалегідь та належним чином.
Представник третьої особи, Ліквідаційної комісії  УМВС України в Сумській області,  в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечив проти вимог скарги відповідача, просив її відхилити. 
Позивач та представник відповідача не з`явилися у судове засідання суду апеляційної інстанції. 
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , з 29.11.1994 по 10.06.1996 служив в Збройних силах.
30.09.1996 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ - УМВС України в сумській області.
06.11.2015 позивач на підставі наказу №422 о/с був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил, згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким органів внутрішніх справ за п. 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації). (а.с.14 зворотній бік)
07.11.2015, відповідно до наказу ГУ НП в Сумській області №40 о/с, позивача прийнято на службу до Національної поліції України, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» (призначити тих, що прибули з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та установленням посадових окладів згідно штатного розпису). (а.с.14)
Відповідно до наказу відповідача від 29.12.2020 №434 о/с позивача 31.12.2020  звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. Вказаним наказ також визначав виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції за період з 07.11.2015 по 31.12.2020. Окрім того вказаним наказом також було встановлено, що станом на день звільнення стаж служби в поліції позивача для виплати надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає – 25 років 09 місяців 12 днів.  
При звільненні Харківським національним університетом внутрішніх справ було виплачено позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, але таку виплату здійснено за період з 07.11.2015 по 31.12.2020  в розмірі 30 909, 90 грн.
Відповідно до довідки від 12.12.2020 №12 виданої Сумським училищем професійної підготовки працівників міліції, яке підпорядковане УМВС України в Сумській області, позивачу при звільненні з посади старшого викладача Сумського училища професій підготовки працівників міліції, підпорядкованого УМВС України в Сумській області, 06.11.2015, згідно наказу УМВС України в Сумській області від 06.11.2015 №422 о/с за п. 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) одноразова грошова допомога при звільненні відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» не нараховувалась і не виплачувалась.
25.01.2021 позивач звернувся до відповідача з проханням надати відповідне роз`яснення щодо підстав не виплати спірної одноразової грошової допомоги за весь період служби. 
Відповідач за наслідками розгляду вказаної заяви надіслав позивачу лист від 08.02.2021, у якому зазначив, що при звільнені з університету позивачу виплачена одноразова грошова допомога за період служби в поліції. Для отримання одноразової грошової допомоги за період служби в органах внутрішніх справ позивачу необхідно звернутись до ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області. 
          Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Харківського національного університету внутрішніх справ щодо не проведення позивачу повного розрахунку при звільненні 31 грудня 2020 року одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за періоди з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015, звернувся до суду з  позовом.
          Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з протиправності бездіяльності Харківського національного університету внутрішніх справ щодо ненарахування та невиплати позивачу при звільненні 31 грудня 2020 року одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з врахуванням періодів служби позивача з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015.
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
          Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
          Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
          Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції станом на 06.11.2015 р.), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
          Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
          Отже,  враховуючи наведені вище норми, в контексті спірних правовідносин у даній справі однією з основних підстав для набуття права на спірну виплату є підстава звільнення особи зі служби. 
          Так, зі змісту наявного в матеріалах даної справи  наказу УМВС України в Сумській області від 06.11.2015 №422 о/с (а.с.14, зворотня сторона аркушу) вбачається, що позивач з 06.11.2015 був звільнений за пунктом 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.
          Колегія суддів звертає увагу, що звільняючись зі служби 06.11.2015 на підставі пункту 64 «з» Положення, позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки вказана підстава звільнення зі служби не передбачена приписами ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
При цьому, стосовно  незгоди в апеляційній скарзі на те, що винесення УМВС України в Сумській області наказу від 06.11.2015 № 422 о/с, яким позивача звільнено з посади за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) та п. 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», є неправомірним, оскільки відповідно до вказаного закону позивача могли звільнити виключно через скорочення штатів, тобто за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки даний наказ є діючим і матеріали даної справи не містять доказів його скасування. Окрім того, колегія суддів наголошує, що позивача наведеним вище наказом було звільнено саме у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а не у зв`язку із скороченням штатів. 
          Посилання скаржника на правову позицію, викладену в рішенні суду (Окружний адміністративний суд м. Києва) від 30.08.2016 по справі №826/2204/16,  колегія суддів відхиляє, оскільки  приписами  ч.5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, відповідно рішення суду першої інстанції у вказаній справі не є обов`язковим до врахуванням у спірних правовідносинах по даній справі. 
          При цьому, враховуючи вже наведені  вище висновки, колегія суддів вважає слушними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що відповідач при звільненні позивача зі служби в поліції мав врахувати і стаж роботи позивача до 07.11.2015 р. (перебування на службі в органах внутрішніх справ) для визначення  розміру одноразової грошової допомоги. 
          В контексті спірних правовідносин у даній справі, колегія суддів зазначає, що станом на момент звільнення позивача зі служби в поліції 31.12.2020 р. (наказ відповідача від 29.12.2020 №434, а.с.13) редакція ст.9 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” передбачала, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
          З огляду наведені вище норми, враховуючи матеріали даної справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на нарахування та виплату відповідачем йому при звільненні 31 грудня 2020 року одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з врахуванням періодів служби позивача з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015. 
          При цьому, щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 набув право на виплату одноразової грошової допомоги ще у 2015 році та в 2015 році повинно було бути виплачено Сумським училищем професійної підготовки працівників поліції, яке підпорядковувалось УМВС України в Сумській області на сьогоднішній день ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській області,  то колегія суддів відхиляє такі доводи оскільки таку виплату має здійснювати саме відповідача, з урахуванням того, що станом на 06.11.2015 р. (дата звільнення позивача зі служби з органів внутрішніх справ) були відсутні правові підстави для її виплати , а тому Сумське училище професійної підготовки працівників поліції не могло здійснити таку виплату позивачу, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло у період дії Закону України "Про Національну поліцію" та перебування на службі в поліції у відповідача, відповідно призначення та виплата вказаної допомоги має здійснюватись саме відповідачем.
          Наведені вище висновки  також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28.09.2021 р. по справі №813/501/18. 
          Таким чином, з огляду на наведе вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Харківського національного університету внутрішніх справ щодо ненарахування та невиплати позивачу при звільненні 31 грудня 2020 року одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з врахуванням періодів служби позивача з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015 та у зв`язку з цим задоволення вимог в частині зобов`язання Харківський національний університет внутрішніх справ нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з врахуванням періодів служби позивача з 29.11.1994 по 10.06.1996 та з 30.09.1996 по 06.11.2015. 
          Окрім того, колегія суддів зазначає, що представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що вже після винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідачем було здійснено розрахунок та оплату позивачеві коштів в сумі 121 785, 01 грн. одноразової грошової допомоги, на підтвердження чого представник позивача надав до відзиву на скаргу відповідну банківську виписку, проте зазначене на впливає на висновки суду у даній справі щодо правомірності прийняття рішення судом першої інстанції.  Зазначене вище може бути враховано при виконанні рішення суду. 
          Як вбачається з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;                       8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;                                       10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
          Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду.
          Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін. 
          Оскільки скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін,  відсутні правові підстави, в розумінні ст.139 КАС України, для розподілу судових витрат у даній справі та відповідно для задоволення вимог скаржника про стягнення судового збору з ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги. 
           Відповідно до ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню:                    1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 по справі № 480/3512/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  06.12.2021 року