22-ц/804/1930/21 
                                                                                265/8554/20 
                                               
Головуючий у І інстанції Козлов Д. О. Єдиний унікальний номер 265/8554/20
Номер провадження 22-ц/804/1930/21
Доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року  м. Маріуполь

  Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів   Биліни Т. І.,
   Зайцевої С. А.,
секретар  Вороніна М. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2020 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила стягнути аліменти на її утримання в розмірі 8 000 грн. щомісяця, починаючи від дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років, а також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти  на її утримання у розмірі 30 000 грн., за попередні 6 місяців. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 15 грудня 2018 року перебувала із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинено. Дитина мешкає із нею, а відповідач не надає належної допомоги на її утримання та утримання дитини, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, оскільки вона не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач знаходиться в працездатному віці та є фізичною особою-підприємцем, інших неповнолітніх дітей та осіб непрацездатного віку на його утриманні не перебуває. Вважає, що відповідач  має можливість у визначеному розмірі виплачувати аліменти.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 30 грудня 2020 року та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх недоведеність та які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив рішення суду і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що судом було порушено право на представництво ОСОБА_1 в суді, а також порушено процедура відкриття провадження у справі, що унеможливило подачу усіх доказів по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений через свого представника (т. 2 а.с. 26), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Довженка В. І., який просив скаргу задовольнити, пояснення позивачки ОСОБА_3 , яка просила залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку, суд врахував встановлені фактичні обставини справи, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу позивачці на її утримання, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносно ОСОБА_3 , яка не працює, та дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання позивачки у 3 000 грн. на місяць буде відповідати як її інтересам, оскільки майже на 50% перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, так й інтересам ОСОБА_1 , оскільки становитиме майже 1/10 частку від його доходу.
З таким висновком суду не погодитися не можна.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 11 січня 2021 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
У частинах другій та четвертій статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.
За актом від 15 грудня 2020 року КСН «Кальміуський» вбачається, що за свідченнями сусідів по будинку по АДРЕСА_1 позивачка, ОСОБА_3 , мешкає, зокрема, разом із сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також підтверджується довідкою про склад родини від 15 грудня 2020 року.
Вказане підтверджується також довідкою про склад родини від 24 березня 2021 року КСН «Кальміуський» та актом від 24 березня 2021 року, складений КСН «Кальміуський» на підставі свідчень сусідів по будинку АДРЕСА_2 .
На підтвердження факту проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із матір`ю, ОСОБА_3 надала суду довідку про склад родини від 13 квітня 2021 року КСН «Кальміуський» та акт від 13 квітня 2021 року, складений КСН «Кальміуський» на підставі свідчень сусідів по АДРЕСА_2 .
Крім того за інформацією від 02 квітня 2021 року КНП «ЦПМСД № 3 м. Маріуполя» вбачається, що за інформацією лікаря-педіатра нагляд за станом здоров`я малолітнього ОСОБА_4 , який мешкає по АДРЕСА_1 , здійснює мати дитини, ОСОБА_3 , що підтверджується випискою з медичної карти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із матір`ю, позивачкою, по АДРЕСА_1 без реєстрації підтверджується актом оцінки потреб сім`ї та звітом за результатами соціального супроводу сім`ї Центрального районного центру СССДМ Маріупольської міської ради за період з 8 грудня 2020 року по 28 квітня 2021 року та листом від 23 квітня 2021 року Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради про відвідування родини ОСОБА_3 протягом грудня 2020 року – квітня 2021 року по АДРЕСА_1 .
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем суду першої інстанції та апеляційному суду надані акт від 29 травня 2021 року (том 1 а.с. 126), довідка про склад сім`ї № 152 від 29 березня 2021 року (том 1 а.с. 127), акти обстеження умов проживання дитини від 21 травня 2021 року та 08 червня 2021 року (том 2 а.с. 21, 22-23).
Представник відповідача адвокат Довженко В. І. в судовому засіданні апеляційного  суду пояснив, що вказані докази підтверджують факт проживання дитини із батьком.
Проте, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на момент подачі позову дитина мешкала із матір`ю, а з травня 2021 року між сторонами виник спір щодо місця її проживання, оскільки позивачка звернулась до суду із позовом про відібрання дитини у відповідача, а відтак проживання сина з батьком за таких обставин не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Сторони в судовому засіданні апеляційного суду не заперечували, що спір щодо місця проживання дитини до теперішнього часу не вирішено.
Таким чином установивши, що позивачка, на вихованні та утриманні якої перебуває син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має право на матеріальну допомогу від батька дитини – відповідача ОСОБА_1 , а останній не довів відсутності у нього можливості надавати таку допомогу у визначеному позивачем розмірі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про необхідність зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та по суті зводяться до переоцінки зібраних у справі доказів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі заявника доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування оскарженого рішення, і на висновки суду не впливають, тому в її задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України. 
Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

Судді       В. М. Барков

Т. І. Биліна

С. А. Зайцева