УХВАЛА

05 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 440/7083/20
адміністративне провадження № К/9901/35631/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021  року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - ТУ ДСА України в Полтавській області) в якому просила: визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Полтавській області щодо нарахування та виплати їй, як судді Диканського районного суду Полтавської області, суддівської винагороди за період з 07 липня по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування 10 розмірами мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня 2020 року, що становить 47230,00 грн, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"; зобов`язати відповідача провести їй, як судді Диканського районного суду Полтавської області, донарахування суддівської винагороди за період з 07 липня  по 28 серпня 2020 року у розмірі 42743,34 грн, з яких розмір обмеження за липень 2020  року становить 16367,04 грн, за серпень 2020 року - 26376,30 грн, обчисливши її відповідно до положень  статті 130 Конституції України та частин другої, третьої та п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді у 30  прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а також встановленої позивачу щомісячної доплати за вислугу років з 28 липня 2020 року в розмірі 30 відсотків посадового окладу та доплати за перебування на адміністративній посаді голови суду у розмірі 10% посадового окладу судді з 21 серпня 2020 року та виплати недоотриману частину за період з 7 липня 2020 по 28 серпня 2020 в розмірі 42743,34 грн, з яких за липень 2020  року 16367,04 грн, за серпень 2020 - 26376,30 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Полтавській області щодо  нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 07 липня по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого  статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020  рік». Зобов`язано ТУ ДСА України в Полтавській області здійснити перерахунок суддівської винагороди позивача за період з 07 липня по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до вимог  статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено.
24 вересня 2021 року ТУ ДСА України в Полтавській області повторно надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2021 року. Заявник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, та неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і відмовити в позові.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме:  стосовно визнання протиправними дій відповідного ТУ ДСА України або суду щодо нарахування та виплати суддівської винагороди суддям за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування згідно з частиною третьою статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, унесеними Законом України Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-ІХ (далі - Закон №553-ІХ), в редакції, що діяла у період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року. 
Такі доводи відхиляються Судом, оскільки яка саме норма потребує такого висновку, заявник конкретно не зазначив, обмежившись лише загальним висловлюванням щодо протиправності дій відповідного ТУ ДСА України. 
Крім того, Суд зазначає, що згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу ТУ ДСА України в Полтавській області вже зверталося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою ще 03 серпня 2021 року. У цій касаційній скарзі заявник також указав про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Проте зазначену скаргу заявнику повернуто ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2021 року на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
В цій же ухвалі від 12 серпня 2021 року Суд, зокрема,  послався на постанову Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20, що має імпліцитний вплив на категорію таких справ, в якій висловлено правову позицію щодо неправомірності обмеження виплати, починаючи з 18 квітня 2020 року, суддівської винагороди (розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів) на підставі статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом №   553-ІХ).
Ураховуючи те, що зміст повторної касаційної скарги є практично ідентичним попередній скарзі, а наведені ТУ ДСА України в Полтавській області підстави вже перевірені та відхилені Верховним Судом, дії заявника свідчать про формальний підхід до  реалізації ним права на оскарження судового рішення. 
Інші аргументи скарги зводяться до наведення прикладів подібних справ, що перебувають на розгляді як у Верховному Суді так і у різних судах апеляційних інстанції, цитування норм законодавства, яким урегульована процедура визначення видатків на утримання суддів, тлумачення висновків Конституційного Суду України, з посиланням на висновки Верховного Суду у справах №№820/2462/17, 804/3790/17 та 814/1274/17, що не є подібними до спірних правовідносин. Такі доводи мають суб`єктивний характер і виключають можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України. Мотиви скарги зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Лише формальні посилання заявника на відсутність висновків Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи те, що ТУ ДСА України в Полтавській області не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин, Верховний Суд не вирішує питання щодо поновлення пропущеного процесуального  строку.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                                  С.А. Уханенко