ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2021 року 	 	справа № 160/9103/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня  2021 року у справі №160/9103/21 (суддя Лозицька І.О.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області № 115-о від 30.04.2021 року про анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним:
- ліцензії за реєстраційним № 04260314202000201, з терміном дії з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року, за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 ;
- ліцензії за реєстраційним №04640314202000204, з терміном дії з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року, за адресою місця торгівлі: м. Дніпро, на розі вул. Журналістів, 3а та АДРЕСА_2 ;
- ліцензії за реєстраційним №04640314202000205, з терміном дії з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року, за адресою місця торгівлі: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе,100-г.
Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 115-о від 30.04.2021 року про анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним.
В обґрунтування заяви зазначив, що можливість здійснення позивачем господарської діяльності, у тому числі за місцем її фактичної прив`язки, залежить від наявності відповідних ліцензій, анулювання яких призведе до зупинення господарської діяльності, що матиме невідворотні наслідки, насамперед, у вигляді втрати прибутку, неможливості виплати заробітної плати працівникам, простою обладнання, яке потребує постійного обслуговування. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання рішення суду, ефективного захисту прав та інтересів осіб, щодо яких заявлено позовні вимоги, а відтак, і до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня                        2021 року було задоволено заяву позивача про забезпечення адміністративного позову.
Так, суд зупинив дію розпорядження Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області № 115-о від 30.04.2021 року про анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним:
- ліцензії за реєстраційним № 04260314202000201, з терміном дії з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року, за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 ;
- ліцензії за реєстраційним №04640314202000204, з терміном дії з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року, за адресою місця торгівлі: м. Дніпро, на розі вул. Журналістів, 3а та АДРЕСА_2 ; 
- ліцензії за реєстраційним №04640314202000205, з терміном дії з 01 квітня 2020 року по 01 квітня 2025 року, за адресою місця торгівлі: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе,100-г.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову. 
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції шляхом забезпечення позову фактично вирішено спір між сторонами до ухвалення рішення у справі, що є неприпустимим.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, наполягав на задоволенні скарги, скасуванні оскарженої ухвали суду першої інстанції.
Позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача. Зазначили, що розпорядження відповідача №115-о від 30.04.2021 року очевидно є протиправним та перешкоджає позивачу у здійсненні господарської діяльності.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновків, що скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
За приписами статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Статтею 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Отже, насамперед, забезпечення позову – це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
При цьому, статтею 152 КАС України визначено, що у заяві мають бути наведені та обґрунтовані підстави і необхідність забезпечення позову.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
При цьому, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
Натомість, клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову не містить наведення та обґрунтування підстави і необхідності забезпечення позову згідно зі ст. 150-152 КАС України, а фактично зводиться до доводів, якими позивач обґрунтовує предмет та підстави позову, а також обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів позивача.
Отже, наведені позивачем доводи не є свідченням існування очевидних ознак протиправності спірного рішення та очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до прийняття у справі рішення по суті заявлених вимог, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.
Суд першої інстанції не врахував, що лише наявність судового спору не може бути однозначною підставою для забезпечення позову на підставі вказаних заявником обставин.
Апеляційний суд підкреслює, що суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, а в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Керуючись п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1ст.317, 322,325, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021року у справі № 160/9103/21 - скасувати та прийняти нове судове рішення.
В задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 160/9103/21 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак