ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2021 року                                                                                      Справа № 906/568/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Савченко Г.І. 

без виклику сторін у справі  

розглянувши апеляційну скаргу Головного центру спеціального контролю, смт.Городок, Радомишльського району Житомирської області 
на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 03.08.21р. суддею Лозинською І.В. о 16:34 год. у м.Житомирі,  повний текст складено 06.08.21р.
у справі № 906/568/21 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", м.Житомир 
до   Національного центру управління та випробувань космічних засобів, м.Київ в особі Головного центру спеціального контролю, смт.Городок, Радомишльського району Житомирської області 
про стягнення 16183,60грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. у справі №906/568/21 позов  Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю про стягнення 16183,60грн. - задоволено.
Стягнуто з Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" 16183,60грн. основного боргу, 2270,00грн. судового збору.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Головний центр спеціального контролю звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвали нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Водночас, просить судові витрати покласти на позивача. Крім того, просить долучити до матеріалів справи докази, додані до апеляційної скарги. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:
- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;
- зазначає, що відповідачу не надано скористатися своїм повним правом на написання заперечення на відповідь на відзив, а також не повідомлено про дату розгляду справи;
- вказує, що дійсно між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" та Головним центром спеціального контролю було укладені договори про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №02-74 від 31.12.2018р., №05-109 від 28.12.2018р., №11-174 від 11.12.2018р., але у зв`язку із тим, що ГЦСК є бюджетною установою, то процедура самої закупівлі електричної енергії здійснювалася відповідно до умов Закону України "Про публічні закупівлі" з проведенням відповідної тендерної процедури та укладанням іншого договору, а саме договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти (електрична енергія) №11 від 12.02.2020р., який припинив свою чинність 31.12.2020р.. ГЦСК (філія НЦУВКЗ) являється державною установою і усі фінансові операції здійснюються через Державну казначейську службу, всі закупівлі здійснюються відповідно до умов Закону України "Про публічні закупівлі" з проведенням відповідних тендерних процедур, на що судом першої інстанції взагалі не було звернуто уваги;
- зазначає, що судом першої інстанції не було зазначено, що згідно встановлених норм розділу VI "Зміна електропостачальника" ПРРЕЕ, повідомлення попереднього електропостачальника не є обов`язком споживача. Споживач змінює електропостачальника після звернення до нового електропостачальника, який в свою чергу вже проводить всі інші дії щодо зміни постачальника;
-  також, судом першої інстанції не взято до уваги те, що в даній ситуації не було зміни електропостачальника за ініціативою споживача передбаченої п.6.1 ПРРЕЕ, а відбулася зміна електропостачальника на постачальника "останньої надії" передбачена п.6.2 ПРРЕЕ у зв`язку із тим, що ГЦСК не обрав електропостачальника та не забезпечив власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами;
- стверджує, що ГЦСК (споживач) до моменту переведення на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" не обрав електропостачальника або не забезпечив власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку, адміністратор комерційного обліку (ОСР) в одноденний термін переводить такого споживача на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії". Тому для безперебійної роботи та цілодобового забезпечення електричною енергією Головного центру спеціального контролю з 01.01.2021р. по 31.01.2021р. постачання електричної енергії здійснювалось постачальником "останньої надії" ДПЗД "Укрінтеренерго";
- вказує на те, що НЦУВКЗ на 01.01.2021р. не було обрано постачальника електричної енергії за для безперебійної роботи та цілодобового забезпечення електричною енергією об`єкти ГЦСК, у останнього виникли наявні підстави для укладення договору з постачальником "останньої надії" Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на постачання електричної енергії за переговорною процедурою закупівлі;
- додає, що між ГЦСК та ДПЗД "Укрінтеренерго" була підписана комерційна пропозиція №3 від 07.06.2019р. для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" (додається до апеляційної скарги), яка набрала свою чинність з 01.07.2019р. в якій вказано, що цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, за умови акцептування споживачем умов договору шляхом сплати рахунку за електричну енергію, наданого постачальником;
- зазначає, що докази розірвання чи припинення договорів не надані позивачем. Але такі докази відповідач приготував надати у запереченні на відповідь на відзив, але не отримав такої змоги. У зв`язку із чим такі докази надаються до апеляційної скарги;
- також додає, що з наведеного тексту листів ТОВ "ЖОЕК" саме повідомило про припинення дії укладених договорів між ГЦСК та ТОВ "ЖОЕК" з 01.01.2021р. та також підтверджується комерційною пропозицією, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2020р., при цьому строк постачання електричної енергії починається з 01.01.2019р.. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 20 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але в ніякому разі не більше ніж термін дії договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Хоча в позовній заяві позивач стверджує, що на даний час укладені договори між ГЦСК та ТОВ "ЖОЕК" є діючими, тим самим на думку апелянта позивач надав недостовірні дані суду першої інстанції, в наслідок чого не відбулося встановлення всіх обставин справи та призвело до неправильного вирішення спору;
- стверджує, що судом першої інстанції не в повній мірі встановлено чи діють спірні договори на даний час та чи постачається по них електрична енергія, виставляються по ним рахунки і чи оплачені у разі наявності такі рахунки, а також якщо електрична енергія не постачається по вище вказаним договорам і не виставляються рахунки то по яким причинам;
- підсумовуючи все вище наведене ГЦСК вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. по справі №906/568/21  прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до не повного з`ясуванням всіх обставин справи, а тому суд прийшов до невірного висновку. Так як договори зазначені в позовній заяві позивачем припинили свою дію з 31.12.2020р., відповідно ч. 2 ст.275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається, що також вказано в п.3.1.9 ПРРЕЕ, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається. Отже, згідно ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються;
- додає, що у зв`язку із тим, що судом першої інстанції не було надано відповідачу в повному обсязі скористатися своїм правом на захист, а саме не надано можливості подати заперечення на відповідь на відзив, тому просить суд апеляційної інстанції з метою правильного та всебічного розгляду справи долучити до матеріалі справи докази додані до апеляційної скарги.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/568/21/5521/21 від 02.09.2021р. матеріали справи №906/568/21 витребувано з Господарського суду Житомирської області.
09.09.2021р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/568/21.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Головного центру спеціального контролю на рішення Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. у справі №906/568/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного центру спеціального контролю на рішення Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. у справі №906/568/21, зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. у справі №906/568/21, ухвалено розглядати апеляційну скаргу Головного центру спеціального контролю на рішення Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. у справі №906/568/21 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, а також запропоновано позивачу подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
27.09.2021р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" надійшла письмова відповідь на апеляційну скаргу від 24.09.2021р. №3493-05, в якому позивач зазначає, що між ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", що діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданою постановою ЗКРЕКП від 14.06.2018р. №429 (постачальник/позивач) та Національним центром управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю (філія НЦУВКЗ) (споживач/відповідач) укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №02-74 від 31.12.2018р., №05-109 від  28.12.2018р. та №11-174 від 11.12.2018р. (договори). Також встановлено, що в період з 01.01.2019р. по 31.01.2021р.  послуги з постачання електричної енергії Головному центру спеціального контролю (філія НЦУВКЗ) на території діяльності Ємільчинського РЕМ здійснювало ТОВ "ЖОЕК" як постачальником універсальних послуг на території Житомирської області, на території  діяльності Любарського РЕМ в період з 01.01.2019р. по 31.01.2021р. постачання електричної енергії здійснювало ТОВ "ЖОЕК" як постачальником універсальних послуг на території Житомирської області. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами, станом на 01.05.2021р. заборгованість перед позивачем за спожиту електричну енергію становила 16183,60грн.. З огляду на те, що підставою для звернення до господарського суду є вищезазначені договори, чинність їх у спірний період встановлена судом, про що зазначено в рішенні Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. у справі №906/568/21, заперечення відповідача по справі щодо наявності заборгованості перед позивачем по справі та звернення до Північно-західного апеляційного господарського суду є безпідставними, а обставини викладені в апеляційній скарзі не відповідають дійсності. Враховуючи вищевикладене та відповідно до чинного законодавства України, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Господарського суду Житомирець області від 03.08.2021 р. по справі № 906/568/21 без змін.
04.10.2021р. на електронну адресу та 12.10.2021р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Головного центру спеціального контролю надійшло клопотання від 04.10.2021р. №906/1 про долучення доказів (документів), якому зазначає про те, що у абзаці 59 апеляційної скарги помилково було наведено договір між АТ "Житомиробленерго" та НЦУВКЗ про закупівлю послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії за державні кошти №270/21/12 від 21.12.2020р.. Хоча мався на увазі договір між АТ "Житомиробленерго" та НЦУВКЗ про закупівлю послуги з розподілу електричної енергії за державні кошти №259/15/12 від 15.12.2020р.. Враховуючи викладене просить долучити до матеріалів справи №906/568/21 договір про закупівлю послуги з розподілу електричної енергії за державні кошти №259/15/12 від 15.12.2020р..
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, між ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", що діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданою постановою ЗКРЕКП від 14.06.2018р. №429 (постачальник) та Національним центром управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю (філія НЦУВКЗ) (споживач) укладено договори про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №02-74 від 31.12.2018р., №05-109 від 28.12.2018р. та №11-174 від 11.12.2018р. (далі - договори), згідно  п.1.1 яких, ці договори є публічними договорами приєднання, які встановлюють порядок та умови постачання електричної енергії  виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявами-приєднанням, які є додатками 1 до цих договорів (а.с.5-13).
Умови договорів розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018р. №312 (далі - ПРРЕЕ) та є однаковими для всіх споживачів (п.1.2 договорів).
Відповідно до абз.1 п.2.1 договорів, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Пунктом 3.2 договорів сторони встановили, що споживач має право змінювати постачальника відповідно до процедури, викладеної ПРРЕЕ, та умов цих договорів.
Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за спожиту електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього договору (п.3.3 договору).
Згідно п.3.4 договорів, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.
Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цих договорів (п.5.1 договору).
Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (п.5.8 договору).
У відповідності до абз.1 п.5.10 договорів сторонами погоджено, зокрема, що оплата рахунка постачальника за цими договорами має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Згідно п.5.16 договорів, після прийняття споживачем комерційної пропозиції постачальника, внесення змін до неї можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до підп.1, 7 п.6.2 договорів, споживач зобов`язується: забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цих договорів; відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на споживача чинним законодавством та/або цими договорами.
Ці договори укладаються на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання. Умови цих договорів починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні (п.13.1 договорів).
Також, умовами комерційної пропозиції №2-УП, що є додатком №3 до встановлено, що повна оплата вартості електричної енергії, включаючи витрати за послуги з розподілу (передачі), здійснюється за фактичним споживанням виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника універсальних послуг до 5 числа місяця наступного за розрахунковим. Крім того, у комерційній пропозиції вказано, що закінченню розрахункового місяця, постачальник до 5 числа наступного за розрахунковим періодом надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у попередньому місяці. Оплата рахунку здійснюється споживачем у строки зазначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати його отримання договорів (а.с.63).
За вказаних обставин, враховучи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами, заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію, яка станом на 01.05.2021р. становить 16183,60грн., Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю про стягнення 16183,60грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, а також 2270,00грн. судового збору.
Обґрунтовуючи позовну заяву, ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" посилається на те, що відповідач не виконав у повному обсязі зобов`язання по оплаті спожитої електроенергії в установлений договорами про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг: №11-174 від 11.12.2018р., №05-109 від 28.12.2018р., №05-109 від 28.12.2018р..
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.05.2021р. судом було залишено без руху вказану позовну заяву з підстав у ній викладених (а.с.30,31).
04.06.2021 до суду від позивача надійшла заява від 02.06.2021 з відповідними письмовими поясненнями і уточненою позовною заявою з додатками (а.с.33).
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.07.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі; постановив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; призначив засідання суду для розгляду справи по суті на 27.07.2021р. о 12:00год. (а.с.78).
09.07.2021р. до Господарського суду Житомирської області повернулась копія ухвали господарського суду від 02.07.2021, адресована  Головному центру спеціального контролю (Радомишльський район, смт.Городок) (а.с.80, 81).
14.07.2021р. до Господарського суду Житомирської області від відповідача надійшов відзив на позов від 30.01.2021р., вих.№571/1  із запереченнями проти позову (а.с.82-138). в яких останній, зокрема, зазначає наступне.
Між ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" та Головним центром спеціального контролю (далі - ГЦСК) укладені договори про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №02-74 від 31.12.2018р., №05-109 від 28.12.2018р. та №11-174 від 11.12.2018р., але у зв`язку із тим, що ГЦСК є бюджетною установою, то процедура закупівлі електричної енергії здійснювалася відповідно до умов Закону України "Про публічні закупівлі" з проведенням відповідної тендерної процедури та укладанням іншого договору, а саме договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти (електрична енергія) №11 від 12.02.2020р., який припинив свою чинність 31.12.2020р.. 
Зазначає, що ГЦСК (філія НЦУВКЗ) являється державною установою і усі фінансові операції здійснюються через Державну казначейську службу; порядок реєстрації та облік бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та отримувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України здійснюється на підставі Наказу Міністерства фінансів України від 02.03.2012р. №309, яким передбачено, що за умови взяття бюджетного зобов`язання, за яким застосовується процедура закупівлі/спрощена закупівля товарів, робіт і послуг, розпорядник бюджетних коштів подає до органу казначейства Реєстр протягом 7 робочих днів з дати оприлюднення звіту про результати проведення процедури закупівлі/звіту про результати проведення закупівлі з використанням електронної системи закупівель у разі наявності в обліку органу казначейства кошторису або протягом 7 робочих днів з дати взяття на облік органом казначейства кошторису (плану використання бюджетних коштів).
Пунктом 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що тимчасово, на період з 01.01.2019р. по 31.12.2020р., універсальні послуги, крім побутових та малих непобутових споживачів, надаються постачальником таких послуг також бюджетним установам незалежно від розміру договірної потужності та іншим споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. У зазначений період на бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та на інших споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт, поширюються всі права та обов`язки, передбачені Законом України "Про ринок електричної енергії" для малих непобутових споживачів щодо отримання універсальних послуг, передбачених статтею 63 цього Закону.
За Законом України "Про публічні закупівлі", НЦУВКЗ в грудні 2020 року та на початку січня 2021 року здійснював централізовану закупівлю електричної енергії на 2021 рік на всі філії, включаючи об`єкти Головного центру спеціального контролю. Однак в кінці 2020 р. за п.6.2.6 гл.6.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії процедура закупівлі електроенергії шляхом відкритих торгів не відбулася, та, як наслідок, не було забезпечене власне споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами або на організованих сегментах ринку.
У зв`язку із чим, до ГЦСК надійшов лист від НЦУВКЗ за вх.№685, від 16.12.2020р. про необхідність закупівлі філіями електричної енергії у постачальника "останньої надії" та проведення переговорних процедур закупівлі. Таким чином, ГЦСК був вимушений відповідно до розділу VI Правил роздрібного ринку електричної енергії укласти договір на постачання електричної енергії з постачальником "останньої надії" - Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".
Укладання договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" для бюджетних установ/організацій/державних підприємств відбувається із застосуванням переговорної процедури,  передбаченої ст.40 Закону України "Про публічні закупівлі". Отже, з 01.01.2021р. ГЦСК уклав договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" з загальним обсягом постачання 110000 кВт*год з урахуванням усіх об`єктів, які повинні забезпечуватися електричною енергією враховуючи і об`єкти зазначені у договорах про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №02-74 від 31.12.2018р., №05-109 від 28.12.2018р., №11- 174 від 11.12.2018р..
На адресу відповідача не надійшов підписаний зі сторони  позивача договір; лише були надіслані рахунки та акти купівлі-продажу на оплату спожитої електричної енергії.
На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії договору на розподіл електричної енергії та договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами (розділ 1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії);
Однак, відповідно до п.6 ст.64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Припинення подачі електричної енергії в період з 01.01.2021р. по 31.01.2021р. на всіх об`єктах ГЦСК не було, також в зазначений період не надходило жодних повідомлень від позивача що вище зазначені об`єкти не були передані до постачальника "останньої надії", а залишилися забезпечуватися електричною енергією постачальником універсальних ’послуг.
Договір на закупівлю електричної енергії відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та інших нормативно-правових актів з ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на 2021 рік (за спірний період) не укладався; рахунки, виставлені по договорах про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №02-74 від 31.12.2018р., №05-109 від 28.12.2018р., №11-174 від 11.12.2018р., а не за договором про закупівлю за яким має відбуватися оплата спожитої електричної енергії.
Відповідачу не надходило жодних повідомлень і від постачальника "останньої надії" Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", але у виставлених рахунках кількість кВт*год була меншою, а саме без урахування вище зазначених об`єктів.
Вже після виставлення рахунків від постачальника "останньої надії" ГЦСК стало відомо, що три об`єкти не були передані на постачання електричної енергії до постачальника "останньої надії", а залишилися постачатися електричною енергією постачальником універсальних послуг без проведення встановленої законом процедури закупівлі електричної енергії.
Договір на закупівлю електричної енергії на 2021 рік з позивачем не укладався (договір на 2020 рік був виконаний обома сторонами в повному обсязі і припинений), акти наданих послуг з боку ГЦСК не підписувались, тому підстав для оплати виставлених рахунків за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2021р. по 31.01.2021р. відповідач не вбачає.
Ухвалою від 27.07.2021р. Господарським судом Житомирської області відкладено розгляд справи по суті у спрощеному позовному провадженні, призначено засідання суду на 03.08.2021р. о 16:00год., витребувано у позивача необхідні докази (а.с.143-144).
02.08.2021р. до Господарського суду Житомирської області від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від 30.07.2021р., вих.№2757-05 разом з додатками (а.с.146 - 149), у якій зазначено, зокрема, що згідно із чинним законодавством України в сфері енергетики, а також розділом 13 укладених між відповідачем та позивачем договорів, про будь-які зміни (у тому числі про розірвання, закінчення терміну дії договору) постачальник зобов`язаний повідомляти споживача; враховуючи, що будь-яких повідомлень від ТОВ "ЖОЕК" на адресу Головного центру спеціального контролю не направлялось, а самим відповідачем у відзиві стверджується, що жодних повідомлень не надходило, в спірний період постачання електричної енергії відповідачу здійснювалось позивачем; вказані обставини підтверджуються також довідками від структурних підрозділів оператора системи розподілу у відповідних районах Житомирської області, які додано до вказаної відповіді; позов підтримано повністю.
Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. у справі №906/568/21 позов задоволено.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №.№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ГПК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
За ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, тощо).
У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачу (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Частиною 2 ст.275 ГК України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
У відповідності до ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, строк його дії, умови припинення, пролонгації та розірвання, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору. Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Договір також не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.
Згідно п.3.1.8 ПРРЕЕ, договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.
Пунктом 3.1.7 ПРРЕЕ передбачено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.
Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції (п.3.1.8 ПРРЕЕ).
Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (п.3.1.9 ПРРЕЕ).
За приписами ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії", споживач має право змінювати електропостачальника на умовах, визначених цим Законом та правилами роздрібного ринку.
Згідно ст.59 Закону України "Про ринок електричної енергії", зміна електропостачальника споживачем здійснюється на безоплатній основі у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку. Зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена у строк не більше трьох тижнів з дня повідомлення таким споживачем про намір змінити електропостачальника.
Споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником (п.6.1.1 ПРРЕЕ ).
Відповідно до п.6.1.3 ПРРЕЕ, зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом періоду, що починається з дня повідомлення споживачем нового електропостачальника про наміри змінити попереднього електропостачальника, але у строк, що не перевищує 21 календарний день з дня вказаного повідомлення. Днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу. Якщо споживач має чинний договір про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим терміном (строком) дії, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.
За приписами ст.202 ГК України, господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених законодавством. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.
До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
У вказаній нормі наведено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. 
При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Згідно ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст.188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором 
Вказану правову позицію також викладено у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019р. у справі №916/1684/18.
Як свідчать матеріали справи, у п.10.1 договорів сторонами погоджено, що споживач має право в будь-який час змінити електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником принаймні за 21 календарний день до такої зміни, вказавши дату або період такої зміни (початок дії нового договору про постачання електричної енергії).
Також, у п.10.2 договорів визначено, що зміна електропостачальника здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ.
Відповідно до п.3.1.1 ПРРЕЕ, постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії".
Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з повідомленням про зміну електропостачальника ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на постачальника "останньої надії"  - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".
Також, відповідачем не надано суду відповідних доказів щодо укладення договору з новим електропостачальником - Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та надання вказаним підприємством послуг з постачання електричної енергії у відповідні періоди.
Водночас, відповідачем підтверджено, що припинення подачі електричної енергії за спірний період на всіх об`єктах ГЦСК не було.
Згідно п.13.1 договорів, цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні.
Крім того, у комерційній пропозиції вказано, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2020р., при цьому строк постачання електричної енергії починається з 01.01.2019р.. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 20 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але в ніякому разі не більше ніж термін дії договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України, але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами, включаючи штрафні санкції  (а.с.63).
У п.13.4 договорів вказано, що за умови відсутності заборгованості та виконання своїх зобов`язань перед постачальником споживач має право розірвати цей договір з урахуванням вимог положень цього договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику.
Відповідно до п.13.6 договорів, їх дія припиняється у наступних випадках: закінчення строку, призупинення дії ліцензії з провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії постачальником або її анулювання; банкрутства або ліквідації постачальника; у разі зміни власника об`єкта споживача; у разі зміни постачальника електричної енергії.
Як встановлено судом відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів розірвання чи припинення договорів.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, у ній наявні докази, що свідчать про постачання позивачем електричної енергії відповідачу на підставі договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №02-74 від 31.12.2018р., №05-109 від 28.12.2018р. та № 11-174 від 11.12.2018р. у відповідні періоди.
Також, довідкою від 30.07.2021р. вих.№890/6080 Ємільчинським РЕМ повідомлено, що між АТ "Житомиробленерго" та Головним центром спеціального контролю 28.12.2018р. укладено договір  №05-109 про надання послуг з розподілу електричної енергії на території Ємільчинського району Житомирської області, який  діє з моменту підписання по теперішній час; додатково повідомлено, що в період з 01.01.2019р. по 31.01.2021р. послуги з постачання електричної енергії Головному центру спеціального контролю (філія НЦУВКЗ) на території діяльності Ємільчинського РЕМ здійснювало ТОВ "ЖОЕК" як постачальником універсальних послуг на території Житомирської області (а.с.147).
Довідкою від 30.07.2021р. вих.№1038 Баранівський РЕМ повідомив, що між АТ "Житомиробленерго" та Головним центром спеціального контролю 31.12.2018р. укладено договір №02-74 про надання послуг з розподілу електричної енергії на території Ємільчинського району Житомирської області.Вказаний договір діє з моменту підписання по теперішній час. Також, додатково повідомлено, що в період з 01.01.2019р. по 31.01.2021р., послуги з постачання електричної енергії Головному центру спеціального контролю (філія НЦУВКЗ) на території діяльності Баранівського РЕМ здійснювало ТОВ "ЖОЕК" як постачальником універсальних послуг на території Житомирської області (а.с.148).
Довідкою від 30.07.2021р. вих.№570/6049 Любарський РЕМ повідомлено, що між АТ "Житомиробленерго" та Головним центром спеціального контролю 10.12.2018 укладено договір №11-174 про надання послуг з розподілу електричної енергії на території Любарського району Житомирської області, який діє з моменту підписання по даний час; додатково повідомлено, що в період з 01.01.2019р. по 31.01.2021р. послуги з постачання електричної енергії Головному центру спеціального контролю (філія НЦУВКЗ) на території діяльності Любарського РЕМ здійснювало ТОВ "ЖОЕК" як постачальником універсальних послуг на території Житомирської області (а.с.149).
Отже, аналізуючи вище викладене в сукупності суд вважає, що спірні договори про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг: №11-174 від 11.12.2018; № 05-109 від 28.12.2018; № 05-109 від 28.12.2018 є чинними.
Водночас, на підставі вказаних договорів, позивачем виставлено для оплати рахунки про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с.21-23), зокрема: №1045 від 31.01.2021р. (за січень 2021 року) на суму 6713,65грн.; №1208 від 31.01.2021р. (за січень 2021 року) на суму 5500,40грн.; №859 від 31.01.2021р. (за січень 2021 року) на суму 3969,55грн., а всього на загальну суму 16183,60грн..
Із пояснень представника позивача, викладених у заяві від 02.06.2021р. (а.с.33), вбачається, що рахунок №859 від 31.01.2021р. був отриманий в структурному підрозділі постачальника, рахунок №1045 від 31.12.2021р. було направлено поштовим зв`язком, а рахунок №1208 від 31.01.2021р. направлено електронною поштою (а.с.69).
Згідно п.5.10 договорів оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплата, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
У комерційній пропозиції зазначено, що повна оплата вартості електричної енергії, включаючи витрати за послуги з розподілу (передачі), здійснюється за фактичним споживанням виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника універсальних послуг до 5 числа місяця наступного за розрахунковим (а.с.63).
Матеріали справи також містять звіти про стан розрахунків по спірним договорам (а.с.15-20). 
Також, як встановлено судом та свідчать матеріали справи, позивачем умови договорів виконувались належним чином, але відповідач зобов`язань по оплаті спожитої електроенергії в установлені договорами строки та у обсязі не виконав, чим порушив умови укладених договорів.
Водночас, відповідач не надав суду доказів сплати боргу.
За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до приписів чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню на заявлену суму 16183,60грн..
Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.
Поряд з цим, щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції приписів процесуального права колегією суддів апеляційної інстанції враховано, що відповідно до ч.2 ст.277 ГПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. у справі №906/568/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного центру спеціального контролю - без задоволення.
Керуючись ст.ст.129, 247-252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                       
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Головного центру спеціального контролю, смт.Городок, Радомишльського району Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 03.08.2021р. у справі №906/568/21 - без змін.
2. Справу №906/568/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "13" жовтня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.