КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
28 жовтня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Справа №753/22296/19
                                                                  Апеляційне провадження № 22-ц/824/13007/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Нежури В.А., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Колесника О.М. 15 березня 2021 року у м. Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У листопаді 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором  №б/н від 10 жовтня 2011 року в розмірі 6261,79 грн, з яких 2251, 98 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4009, 81 грн  -  заборгованість за простроченими відсотками. 
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 10 жовтня 2011 року відповідач отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідачем за кредитним договором утворилась заборгованість.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2251,98 грн в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 10 жовтня 2011 року, 1921,00 грн судового збору, а всього 4172,98 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками, суд  першої інстанції виходив з їх безпідставності через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 10 жовтня 2011 року. Суд також вказав, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 жовтня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками.
Стягуючи з боржника заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2251,98 грн суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому позивач враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України  вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Не погодилось із вищезазначеним судовим рішенням, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк», представником Банку подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема,  представник вказує на те, що судом було зроблено помилковий висновок про відсутність договірних зобов`язань, так як договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви, а кредит був наданий у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. При цьому підпис під Умовами і Правилами не є необхідним. Відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку, а тому зобов`язаний був повертати кредитні кошти щомісяця та сплачувати відсотки за користування ними. Однак відповідач цього не вчинив, що свідчить про порушення взятих на себе зобов`язань і наявність підстав для примусового стягнення з урахуванням нарахованих штрафних санкцій. Також вказує на те, що відповідачем була підписана довідка про умови кредитування, якою визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.   
Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині не задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
 
Відповідач відзив на апеляційну скаргу  до суду апеляційної інстанції не надав.
 
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
 
Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.
10 жовтня 2011 року відповідач став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватАанк»), підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом 1000,00 грн.
Позивачем зазначається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві /а.с. 6/.
Також  ОСОБА_1 була підписана «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода». В цій довідці вказано, прізвище клієнта ОСОБА_1 , його ідентифікаційний код, також міститься зазначення «по договору SAMDN50000051283320». В довідці сторонами визначений пільговий період 55 днів, базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, строк внесення платежів - до 25 числа місяця /а.с.7/.
На підтвердження погодження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надано до матеріалів позовної заяви також  витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта відповідача /а.с.8-32/.
Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 30 вересня 2020 року заборгованість становить 6261,79 грн, яка складається з наступного: 2251,98 грн - заборгованість за тілом кредитом; 2251,98 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4009,81 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Наявність заборгованості позивач підтверджує розрахунком /а.с. 88-91/.
Також позивачем на підтвердження кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», була надана виписка по карткам ОСОБА_1  за договором №б/н станом на 30 жовтня 2020 року, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1  та довідка про надані кредитні картки /а.с. 58-64/.
 
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В силу ч.ч. 1,2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В порядку ч. 2,  ч. 4 та ч. 8 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
В силу ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зроблений правий висновок, за яким без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічні висновки викладені, зокрема і в Постановах Верховного Суду від  21 вересня 2020 року у справі № 207/2952/17, від 26 серпня 2020 року у справі № 766/19614/18 та ін.,  що свідчить про усталену судову практику. 
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін, і оформлений у формулярах або інших стандартних формах за підписом сторін.
В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
 
У даній справі в анкеті-заяві відповідача від 10 жовтня 2011 року зазначені його анкетні дані, виділено вид картки, яку бажав отримати відповідач «Універсальна», та зазначено бажаний кредитний ліміт 1000,00 грн. Також ОСОБА_1 була підписана «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» за договором SAMDN50000051283320, в якій визначені умови кредитування, зокрема, процентна ставка, термін кредитування, порядок погашення заборгованості.
Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, ОСОБА_1 ознайомлений з фінансовими умовами надання цієї платіжної картки  і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його особистим підписом.
З вказаної довідки вбачається, що базова процентна ставка (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) становить 2,5 %  на місяць (30 % річних). 
Таким чином, сторони погодили умови, порядок і строк виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, відповідальність за невиконання зобов`язання та досягли згоди з усіх істотних умов за договором  від 10 жовтня 2011 року.
Отже, підписавши довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами та відповідальність за несвоєчасне невиконання зобов`язання.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначив, що укладений у вигляді заяви-анкети кредитний договір  від 10 жовтня  2011 року не містить домовленості сторін про сплату заборгованості за простроченим тілом кредиту, за простроченими відсотками.
Однак, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, оскільки відповідно до  підписаної відповідачем ОСОБА_1   довідки про умови кредитування сторони обумовили та погодили розмір базової відсоткової ставки, а саме - 2,5% на місяць (30 % річних) на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів та термін їх внесення (що включають плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) становить 7% від заборгованості.
Строк користування кредитними коштами визначений відповідно до довідки про отримання ОСОБА_1  кредитних карток, із зазначенням терміну їх дії, згідно з якими строк повернення кредиту визначений строком дії кредитної картки ( а.с.64).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки сторони погодили та досягли згоди з усіх істотних умов кредитування, зокрема щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, довідку відповідачем підписано особисто.
Разом з тим, дослідивши та проаналізувавши розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок заборгованості з процентів за користування кредитними коштами не відповідає умовам укладеного між сторонами договору.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданому позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог, в ньому зазначено, що заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10 жовтня 2011 року по 30 вересня 2020 року становить 37989,49 грн.
Проте такий розрахунок не може бути прийнятий до уваги судом,  оскільки при розрахунку позивачем використано іншу процентну ставку, ніж передбачено умовами договору, та при розрахунку процентів застосовано нову ставку.
Так, відповідно до розрахунку заборгованості, за період з 10 жовтня 2011 року по 31 серпня 2014 року банком нараховано відсотки за користування кредитом за ставкою 30,0 % річних (2,5 на місяць), на загальну суму 1558,95 грн, що було погоджено відповідачем при підписанні Довідки про умови кредитування.
Однак, починаючи з 1 вересня 2014 року нарахування процентів за користування кредитом  здійснювалося банком за ставкою 34, 80 % річних (2,9 % на місяць), а з 01 квітня 2015 року  - 43,2 % річних (3,6 % на місяць), що не було узгоджено сторонами при підписанні Анкети-заяви.  
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився зі змінами щодо нарахування відсотків з 1 вересня 2014 року в розмірі 34, 80 % річних (2,9 % на місяць), а з 01 квітня 2015 року 43,2 % річних (3,6 % на місяць) та доказів того, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України ( в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо  права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентах не відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору, оскільки банк не мав права в односторонньому порядку здійснювати підвищення відсоткової ставки за кредитом.
Враховуючи умови кредитування, визначені в довідці про умови кредитування, анкеті-заяві, які підписані відповідачем, та відсутності в матеріалах справи доказів наявності його письмової згоди на збільшення процентної ставки, колегія суддів дійшла висновку, що наведений в розрахунку розмір заборгованості по процентах на суму 37989,49 грн, є необгрунтованим, проценти необхідно нараховувати на тіло кредиту за процентною ставкою 2,5% в місяць, тобто 30% річних.
Таким чином, виходячи з процентної ставки 30% річних, встановленої умовами договору,  колегією суддів розраховано, що за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2019 року (саме такий період заявлено позивачем),  підлягали сплаті проценти на заборгованість по тілу кредиту на загальну суму 3483,06 грн (2251,98 грн х 30% /360 х 1856 днів).
 
Враховуючи те, що розмір процентів станом на 31 серпня 2014 року становив 1558,95 грн, а за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2019 року розмір процентів становить 3483,06 грн, то розмір процентів за користування кредитом мав становити 5042,02 грн (1558,95 грн + 3483,06 грн).
Разом з цим, в заяві про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за відсотками в розмірі 4009,81 грн /а.с. 87/.
Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині стягнення відсотків за користування кредитом та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк», в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, суми заборгованості за відсотками в розмірі 4009,81 грн. У зв`язку з цим, рішення суду, на підставі ст. 376 ЦПК України, в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про  часткове задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом.
Судом першої інстанції визначена сума заборгованості за тілом кредитом  в розмірі 2251,98 грн, як було вказано позивачем і не було спростовано відповідачем. У цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, і в цій частині суд не вбачає такого порушення норм матеріального чи процесуального права, які б давали підстави для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карти неодноразово здійснював різні операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і часткового погашення заборгованості за кредитом. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;  2) у разі відмови в позові - на позивача;  3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн.
 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  - задовольнити частково.
Рішення  Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року в частині  відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  по відсоткам за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в розмірі 4009,81 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2881,50 грн.
 
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; код ЄДРПОУ 14360570; НОМЕР_1 ; МФО №305299).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 В.А. Нежура
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук