Справа № 452/3666/20                                Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А. 
Провадження № 22-ц/811/2172/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
       суддів: Савуляка Р.В., Шандра М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Пташинського І.А. від 07 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

       рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про відшкодування моральної шкоди – відмовлено.
       Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 . 
       В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не обґрунтовано встановлено розмір моральної шкоди, оскільки позивач просив стягнути з Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області моральну шкоду в сумі 28 338 грн. з розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати у січні 2020 року – 4 723 грн за кожний місяць ненадання відповіді на запит про публічну інформацію. На підтвердження своїх вимог звертає увагу на норми ч.2 ст.34, ст. 3, ст. 56 Конституції України, ч.2 ст. 24, ст. 20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», ч.2 ст. 200, ст. 15, 16, ст. 302 ЦК України, ст. 1, 2, 31 ЗУ «Про інформацію». Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема справи «Недайборщ проти Російської Федерації», «Юрій Миколайович Іванов проти України». Крім того, судом не було враховано всю сукупність характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, позбавлення його можливості у реалізації (права на отримання земельної ділянки), ступеня вини Виконавчого комітету Самбірської міської ради, а також інші обставини справи, які мали істотне значення, що у своїй сукупності ускладнювало реалізацію права на доступ до публічної інформації, і як наслідок права на отримання земельної ділянки під забудову. Звертає увагу, що у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини підкреслює, що моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Також вказує, що судом першої інстанції не врахував судову практику у схожих справах. Зазначає на порушення Загальної декларації прав людини.
       Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 2, ч.1 ст. 4,ч.1 ст. 13, ст.ст.76-81,ч.4 ст. 82,ч.2 ст. 83, ч.2 ст. 247 ЦПК України, ч.ч.1-3 ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 56 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року у адміністративній справі №380/3956/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій - позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит від 28.04.2020 р. у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. Зобов`язано Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області надіслати ОСОБА_1 відповідь на запит від 28.04.2020 р. з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Суд зазначив, що запит ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 28.04.2020 р. був на отримання публічної інформації, а саме: про наявність на території м. Самбір вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд з місцями (орієнтирами) розташування. Суд встановив, що 12 жовтня 2020 року на виконання вказаного рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області листом було направлено відповідь ОСОБА_1 на його запит від 28 квітня 2020 року. Також суд зазначив, що протиправність бездіяльності відповідача, яка виразились у ненаданні позивачу інформації на запит про отримання публічної інформації, підтверджена рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року у адміністративній справі №380/3956/20 і не підлягає доказуванню. Суд вважав, що позовна заява ОСОБА_1 не містить покликання на будь-які докази фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу бездіяльністю виконавчого комітету Самбірської міської ради було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення до вирішення справи. Позивачем також не було надано до суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що йому дійсно заподіяна моральна шкода; моральна шкода заподіяна йому саме внаслідок бездіяльності виконавчого комітету Самбірської міської ради (причинний зв`язок). Суд зазначив, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, у той час як завдання моральної шкоди має бути обов`язково підтверджене належними та допустимими доказами. Крім того, суд встановив, що позивач неодноразово звертався з аналогічними позовами до органів місцевого самоврядування в різних областях України (Черкаська, Запорізька, Рівненська, Кіровоградська, Хмельницька, Херсонська, Полтавська, Тернопільська, Львівська тощо) стосовно визнання дій органів місцевого самоврядування при розгляді інформаційних запитів неправомірними. Вказані справи розглядаються в інших судах в порядку адміністративного судочинства. В подальшому позивачем пред`являлись позови про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю виконавчих органів місцевого самоврядування. Наведені факти вказують на спланований механізм, кінцевим результатом якого є не отримання відповіді на запит про надання публічної інформації та захист порушеного права, а власне отримання вигоди у вигляді грошових коштів, використовуючи при цьому в своїх особистих інтересах чинне законодавство. Окрім цього, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 28 338 грн., позивач ОСОБА_1 покликався на розмір мінімальної заробітної плати, який станом на січень 2020 року для працездатних осіб становив 4 723 грн. Тому, зазначаючи період із травня 2020 року по жовтень 2020 року, що складає 6 місяців, за розрахунками позивача стягненню підлягає 28 338 грн., які він просив стягнути, як моральну шкоду із відповідача на його користь. Також суд вважав, що позивач ОСОБА_1 не обґрунтував співмірність заподіяної йому моральної шкоди, виходячи із засад розумності та справедливості, а виходив лише із розміру мінімальної заробітної плати. Суд зазначив, що прив`язка моральної шкоди до мінімального розміру заробітної плати передбачена ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та підлягає застосуванню в спеціальних випадках, передбачених цим Законом. Суд вважав, що в даному випадку вказана норма не підлягає застосуванню, тому мінімальний розмір заробітної плати не може бути прийнятий для визначення розміру моральної шкоди. Таким чином, доводи позивача, що моральна шкода у даному випадку повинна визначатись відповідно наданого ним розрахунку, виходячи із мінімального розміру заробітної плати, як одиниці соціальної гарантії, є необґрунтованими і не підлягають задоволенню судом, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю.
       Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.        
       08.12.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, у якому просив:
?стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі – 28 338 грн. 
В обґрунтування позову зазначив, що він звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації, а саме надати інформацію про наявність на території м. Самбір вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року у справі № 380/3956/20, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит від 28.04.2020 р. у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. Зобов`язано Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області надіслати ОСОБА_1 відповідь на запит від 28.04.2020 р. з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. Протиправними діями Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Йому, як позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту порушило законні права позивача, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, йому доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити, як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що в нього загострене почуття справедливості. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, яким він змушений додатково пояснювати чому став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін. Також, це завдало йому страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. Розрахунок моральної шкоди позивач здійснив наступним чином: за кожен місяць порушеного права на соціальний захист, він оцінив у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2020 року для працездатних осіб - 4 723 грн. (ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік»). Відповідач повинен був надати інформацію в травні 2020 року. Станом на жовтень 2020 року минуло 6 місяців. Відповідач не надав доступ до публічної інформації. Таким чином, з травня 2020 року по жовтень 2020 року минуло - 6 місяців. 6 місяців * 4 723 грн. = 28 338 грн. 
       Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, –рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року у адміністративній справі №380/3956/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій – позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит від 28.04.2020 р. у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. Зобов`язано Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області надіслати ОСОБА_1 відповідь на запит від 28.04.2020 р. з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 15-21).
               Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що 12.10.2020 року, на виконання вказаного рішення суду, виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області було направлено листом відповідь ОСОБА_1 на його запит від 28.04.2020 року.
       Згідно копії посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с 22).
               Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
               Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Моральна шкода полягає:
       1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
       2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
       3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
       4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
               Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
               Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
               За ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
               Крім цього, згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Також, відповідно до п.5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       Тому у даній категорії справ і у даній справі зокрема (зважаючи на доводи позивача), слід встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди, а саме: факту заподіяння позивачу шкоди, суть якої повинна полягати у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів сім`ї чи близьких родичів, зокрема, і у приниженні честі та гідності фізичної особи (п. 2, 4 ч.2 ст. 23 ЦК України); протиправність діяння відповідача; наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача; вину відповідача у заподіянні такої.
       При цьому кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами.
       Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
               Позивач ОСОБА_1 пред`являючи позов до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про відшкодування моральної шкоди, зазначає, що протиправними діями відповідача щодо ненадання відповіді на запит про отримання публічної інформації, йому була завдана моральна шкода, що спричинило негативні наслідки, які виразились у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача, а також завдана йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист свого порушеного права. Йому, як позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту порушило його законні права, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Також вказує, що йому доводилося додатково дисциплінувати себе, витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встиг закінчити, як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюються тим, що у нього загострене почуття справедливості. 
       Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи позивач не надав жодних доказів, які б встановлювали заподіяння йому моральної шкоди, що полягала б, зокрема, і у приниженні його честі чи гідності.
       Дійсно, як вбачається із судового рішення у адміністративній справі, що набрало законної сили, таким встановлено протиправність бездіяльності відповідача при наданні публічної інформації за запитом позивача.
       Однак таке рішення не вказує на наявність факту заподіяння позивачу такою бездіяльністю органу моральної шкоди, зокрема, і у тому виразі, про який вказав позивач.
       Відповідно не встановлено і причинного зв`язку між діянням відповідача та шкодою, доказів завдання якої немає, а також і вини відповідача у її спричиненні.
       Відтак, позивачем не доведено як факту заподіяння моральної шкоди, так і відповідно інших складових, які підлягають доведенню у даному спорі.
       Окрім цього, судом вірно вказано, що позовна заява ОСОБА_1 не містить будь-яких доводів фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діянням виконавчого комітету Самбірської міської ради було завдано моральну шкоду та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення до вирішення справи. Позивачем не було додано до суду жодного доказу, який би підтверджував, що йому дійсно заподіяна моральна шкода; моральна шкода заподіяна йому саме внаслідок дій чи бездіяльності виконавчого комітету Самбірської міської ради. Також, позивач не надав достатніх, достовірних та належних доказів заподіяння йому душевних страждань. 
       Сам лише факт протиправної бездіяльності відповідача при наданні інформації позивачці не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
               Зважаючи на наведене, а саме враховуючи, що ОСОБА_1 не наведено обставин, що свідчили б про необхідність застосування, зокрема, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, при вирішенні даного спору про відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги слід вважати вцілому жодним чином не доведені та у задоволенні таких судом першої інстанції відмовлено підставно, а доводи апеляційної скарги висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.
       Крім цього, висновки суду за якими суд встановив, що позивач звертався з аналогічними позовами до органів місцевого самоврядування в різних областях України (Черкаська, Запорізька, Рівненська, Кіровоградська, Хмельницька, Херсонська, Полтавська, Тернопільська, Львівська тощо) стосовно визнання дій органів місцевого самоврядування при розгляді інформаційних запитів неправомірними та вказані справи розглядаються в інших судах в порядку адміністративного судочинства та в подальшому позивачем пред`являлись позови про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями виконавчих органів місцевого самоврядування, та наведені факти вказують на спланований механізм, кінцевим результатом якого є не отримання відповіді на запит про надання інформації, а власне відшкодування шкоди в грошовому еквіваленті, колегія суддів, вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях, однак такими, що на законність та обґрунтованість рішення суду в цілому не вплинули.
               Тому, доводи апеляційної скарги слід вцілому вважати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
               Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

       апеляційну скаргу   ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
              Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2021 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

              Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.
       
       Головуючий :                                                                  Я.А. Левик
                 Судді:                                                                 М.М. Шандра
                                                                                                Р.В. Савуляк