ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7554/21 Справа № 215/420/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач- Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія»,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року, ухваленого суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 27 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року представник позивача Кульчицький О.О. звернувся в суд з позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування. 
В обґрунтування позову зазначив, що 08 січня 2020 року в м.Кривий Ріг відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) в результаті чого, позивач отримала тілесні ушкодження. 
11.08.2020 р. ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах позивача подало до ПРАТ «УТСК» заяву про виплату страхового відшкодування вих.№1342/12352 від 11.08.2020 р. щодо виплати страхового відшкодування в сумі 97 364 грн. 64 коп., з яких 85 014 грн. – страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 7714 грн. 23 коп. – страхове відшкодування шкоди, пов`язаною із тимчасовою втратою працездатності, 4636 грн. 41 коп. – страхове відшкодування моральної шкоди. 
Оскільки відповідач не здійснив таку виплату, а виплатив лише частину страхового відшкодування у розмірі 57 030 грн. 23 коп. від розміру завданої шкоди, а відтак з посиланням на норми чинного законодавства просив позов задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року позовні вимоги представника позивача Кульчицького Олександра Сергійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування задоволені частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 40334,41 грн. (сорок тисяч триста тридцять чотири грн. 41 коп. ).
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. в іншій частині позову відмовлено.
Відповідач, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_2 в задоволені її позовних вимог, заявлених до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».
При цьому, скаржник зазначає, що у даному випадку Відповідач не повинен відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яка сталася за участю водія ОСОБА_3 і призвела до травмування Позивача, оскільки в ДТП відсутня вина водія забезпеченого транспортного засобу, а отже заявлений випадок не є страховим.
Скаржник вказує, що відсутність вини водія ОСОБА_3 підтверджена постановою про закриття кримінального провадження від 30.05.2020 року, де зазначено, що в умовах місця події, водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішоходів своєчасним застосуванням екстреного гальмування, як у русі автомобіля з фактичною швидкістю (85 км/год.) та і за умов руху автомобіля з дозволеною в населених пунктах швидкістю (50 км/год.). При заданому механізмі події, дії водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.12.4, 12.9(б) ПДР України, однак вказані невідповідності його дій з технічної точки зору не перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП, тобто водій ОСОБА_3 не є винуватцем ДТП, тому його цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду, не виникла. Ааналогічну правову позицію викладено у Постанові Верховного суду від 20.04.2020 року у справі №532/1374/18. Наголошує на тому, що в ДТП винними є пішоходи, зокрема Позивач ОСОБА_1 , а не водій застрахованого транспортного засобу, якого звільнено від кримінальної відповідальності. 
Зазначає, що при вирішенні спору, суд першої інстанції мав би правильно визначити характер правовідносин між сторонами і правильно застосувати закон, що їх регулює, повно та всебічно дослідити матеріали справи та надати належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. 
Проте, суд першої інстанції застосовує до правовідносин між сторонами здебільшого норми ЦК України, нехтуючи положеннями спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема – положення статті 6 та статті 22 Закону.
Відповідач зазначає, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що Відповідач не є володільцем джерела підвищеної небезпеки та завдавачем шкоди, а також не відшкодовує завдану Позивачу шкоду, а виключно в порядку та з підстав, встановлених Законом здійснює виплату страхового відшкодування.
Скаржник вважає, що в даному випадку суд не застосував до правовідносин норми ч.5 статті 1187 ЦК України, що стало наслідком хибного висновку суду про задоволення позовних вимог.
Відзив на апеляційну скрагу Відповідача не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги Відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Постанови слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області від 30 травня 2020 року встановлено, що 08 січня 2020 року приблизно о 18 годині 15 хвилин водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21124» р.н. НОМЕР_1 рухався по проїжджої частини вул.Гастелло з боку вул.Короленко в напрямку вул.Бірюзова в Тернівському районі м.Кривого Рогу, де в районі буд.12 по вул. Гастелло здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які перетинали проїзну частину у не відведеному місці справа на ліво відносно напрямку руху авто. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, а пішохід ОСОБА_4 о 08.05 годині помер в лікарні. Кримінальне провадження у справі щодо ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.8-14).
З копії постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2020 р. вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12020040000000017 від 09.01.2020 року за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно виписки з медичної карти та довідки про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Криворізькій міській лікарні №7 КМР у зв`язку з отриманими під час ДТП тілесними ушкодження 49 днів: з 08.01.2020 року по 25.02.2020 року (а.с.21-22, 26).
Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 відповідно до довідки МСЕК 19.05.2020 року встановлена ІІ група інвалідності (а.с.27).
Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у приватного акціонерного товариства «УТСК» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування №АО855065 (а.с.17).
З заяви на виплату страхового відшкодування вбачається, що позивач, зверталася до Приватного акціонерного товариства «УТСК» про виплату страхового відшкодування, а саме: відшкодування шкоди пов`язаною із стійкою втратою працездатності у розмірі - 85014,00 грн., відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 7714,23 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 4636,41 грн., що в загальному становить 97364,64 грн.(а.с.6-7).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 керувався нормами ч.1-3 ст.1166, п.1 ч.2 ст.1167, ч.2 ст.1168, ч.1 ст.1201, ч.5 ст.1187, ст.1188 ЦК України Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» й виходив з того, що, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та повністю погоджується з доводами Відповідача, викладеними у скарзі, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна повністю визнати законним і обґрунтованим.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як визначено статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно роз`яснень, які містяться у пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).
Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК України.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.
Відповідно до п.22.1 ст.22 статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно абзацу 2 статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 08 січня 2020 року приблизно о 18 годині 15 хвилин водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21124» р.н. НОМЕР_1 рухався по проїжджої частини вул.Гастелло з боку вул.Короленко в напрямку вул.Бірюзова в Тернівському районі м.Кривого Рогу, де в районі буд.12 по вул. Гастелло здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які перетинали проїзну частину у не відведеному місці справа на ліво відносно напрямку руху авто. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, а пішохід ОСОБА_4 о 08.05 годині помер в лікарні.
З постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Гаркавого М.С. від 30 травня 2020 року вбачається, що кримінальне провадження №12020040000000017 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого.2 ст.286 КК України (а.с.8-14).
Зазначеною постановою встановлено, що в діях водія ОСОБА_3 по керуванню автомобілем ВАЗ 21124, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП не вбачається, у зв`язку з чим в діях водія ОСОБА_3 відсутній склад об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України Пішоходи ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у свою чергу порушили вимоги розділу №4 «Обовязки та права пішохода» Правил дорожнього руху України, а саме п.п.4.1, 4.4., 4.7, 4.14 (а), 4.14 (б), що призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого ОСОБА_4 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть, а ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.
При цьому, відповідно до пунктів 4.4., 4.7 та 4.14 (а) 4.14 (б) Правил дорожнього руху України пішоходи у темну пору доби, які рухають проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Пішоходам забороняється виходити на проїздну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Пішоходам забороняється раптово виходити на проїздну частину, в тому чилі на пішохідний перехід.
Крім того, відсутність у водія ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом ОСОБА_1 не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у приватного акціонерного товариства «УТСК» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування №АО855065 (а.с.17).
За змістом пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Колегія суддів на підставі досліджених доказів наявних в матеріалах справи дійшла висновку про те, що Відповідач ПрАТ «УТСК» не повинен відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю водія ОСОБА_3 і призвело до отримання позивачем тілесних ушкоджень, оскільки відсутня вина останнього у цьому ДТП, проте в діях ОСОБА_1 є порушення пунктів 4.4., 4.7 та 4.14 (а) 4.14 (б) Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої Позивачу заподіяно шкоду, та враховуючи, що позивач усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (перетинала проїздну частину у невідведеному місці, раптово вибігла на проїздну частину), тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до Страховика, що узгоджується з правивим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №638/6652/16-ц та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьоїї судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18.
На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 27 травня 2021 року ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому згідно положенням п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог, заявлених до ПрАТ «УТСК» в повному обсязі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно здійснюється й розподіл судових витрат.
Нормами ч.6 ст.141 ЦПК визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом, позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідачем при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 1362 грн., який підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити. 
Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року, скасувати, ухвалити нове рішення.
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування в повному обсязі.
Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Українська транспортна страхова компанія», ЄДРПОУ 22945712, розташованому за адресою: 010330, м.Київ, Саксаганського, буд. 77, витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1362 грн. (одну тисячу триста шістдесят дві гривні), сплачені за платіжним дорученням №38768 від 02 липня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.
Головуючий:
Судді: