Постанова
Іменем України
26 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 263/877/21
провадження № 61-5410св21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про встановлення факту перебування у трудових відносинах,за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 січня 2021 року, постановлену суддею Соловйовим О. Л., та постанову Донецького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Пономарьової О. М., Зайцевої С. А.,  Попової С. А., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Донецької обласної прокуратури про встановлення факту перебування у трудових відносинах.
Позов обґрунтований  тим, що за результатами анонімного тестування Друга кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора прийняла рішення, яким встановила, що позивачка,  яка займала на день тестування 05 березня 2020 року посаду заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, не успішно пройшла атестацію, оскільки набрала 68 балів, що є менше необхідного прохідного балу для успішного складання іспиту.
З цих підстав їй було відмовлено у допуску до проходження наступних етапів атестації та її мали звільнити, як особу, яка не успішно пройшла атестацію прокурорів.
У зв`язку із наявністю у неї офіційного статусу одинокої матері, її не було звільнено з прокуратури Донецької області відповідно до частини 3 статті                   184 КЗпП України.
Згідно з наказом Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року                   № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» прокуратура Донецької області була перейменована без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в Донецьку обласну прокуратуру, але позивачці відмовлено у переведенні до перейменованої прокуратури у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.
Позивачка зазначала, що на час звернення з цим позовом до суду, вона продовжує працювати, має вільний доступ до приміщення прокуратури, стосовно неї керівником видано низку наказів.
Враховуючи вищезазначене ОСОБА_1 просила встановити факт перебування у трудових відносинах з Донецькою обласною прокуратурою з 11 вересня 2020 року та стягнути з відповідача 4 000 грн витрат на правову допомогу.
Короткий зміст судових рішень 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 26 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про встановлення факту перебування у трудових відносинах відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Судові рішення мотивовані тим, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту перебування її у трудових відносинах із Донецькою обласною прокуратурою з 11 вересня 2020 року не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга               ОСОБА_1 , у якій вона просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 січня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Заявник посилається на те, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, юрисдикційності спору щодо встановлення факту перебування у трудових відносинах прокурора з органами прокуратури України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
09 листопада 2021 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у  складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди попередніх інстанцій встановили, що з січня 2001 року ОСОБА_1 безперервно працює в органах прокуратури.
З 27 грудня 2019 року перебувала на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області.
За результатами анонімного тестування Друга кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора прийняла рішення, яким встановила, що ОСОБА_1 , яка займала на день тестування 05 березня 2020 року посаду заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, не успішно пройшла атестацію, оскільки набрала 68 балів, що є менше необхідного прохідного балу для успішного складання іспиту.
У зв`язку із наявністю у позивача офіційного статусу одинокої матері ОСОБА_1 не було звільнено з прокуратури Донецької області відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України.
Згідно з наказом Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» прокуратура Донецької області перейменована без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в Донецьку обласну прокуратуру.
Наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року, у тому числі Донецької обласної прокуратури.
Наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 46ш затверджено нову структуру та штатну чисельність апарату Донецької обласної прокуратури і посада заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, яку обіймала позивачка, не передбачена.
Наказом виконувача обов`язків керівника Донецької обласної прокуратури від 18 вересня 2020 року № 127-к ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності управління нагляду за додержанням законів Національно поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Донецької обласної прокуратури.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це  вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Статтею 315 ЦПК України визначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зокрема про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Даний перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 
Предметом розгляду у цій справі є вимоги  ОСОБА_1 про встановлення факт перебування у трудових відносинах з Донецькою обласною прокуратурою з 11 вересня 2020 року. 
Вирішуючи заявлені ОСОБА_1 вимоги, суди правильно виходили із того, що такий факт доводиться відповідними записами у трудовій книжці, табелями обліку робочого часу, довідками кадрового відділу та наказами Донецької обласної прокуратури, та встановлюється судом, зокрема під час розгляду справи про трудовий спір у разі відмови компетентних органів у визнанні такого факту, тобто при наявності спору.
Крім того, суди зазначили, що за наявності спору про право, позивачці слід взяти до уваги те, що спірні правовідносини пов`язані із проходженням публічної служби. Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів і є вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив  ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України,  оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Посилання заявника у касаційній скарзі навідсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, колегія суддів не приймає, оскільки Верховний Суд неодноразово викладав у своїх постановах правові висновки у справах про встановлення подібних фактів, а тому такі доводи заявника є безпідставними.  
Крім того, слід звернути увагу заявника на те, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок  та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних помилок.  
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 січня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               О. С. Ткачук 
А. А. Калараш
Є. В. Петров