ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
Іменем України

07 грудня 2021 року 
Київ
справа №620/1837/20
адміністративне провадження №К/9901/10305/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Кравчука В.М., Тацій Л.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення у справі №620/1837/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області або відповідач), в якому просив:
визнати неправомірним рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області, викладене у формі листа від 27.01.2020 №2500-0325- 9/382, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років на підставі Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон №2262-ХІІ); 
зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, починаючи з 15.05.2014.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.09.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 01.11.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 та 
постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі №620/1837/20 і ухвалено нову постанову про часткове задоволення позову.
Визнано протиправним рішення ГУПФУ в Чернігівській області, викладене у формі листа від 27.01.2020 №2500-0325-9/382, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років на підставі Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зобов`язано ГУПФУ в Чернігівській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
09.11.2021 на адресу Верховного Суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі, у якій останній просив вирішити питання розподілу судових витрат.
У зв`язку із надходженням цієї заяви судом касаційної інстанції на адресу суду першої інстанції було скеровано запит на витребовування справи задля вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення у порядку, встановленому статтею 252 КАС України.
На зазначений судовий запит адміністративна справа №620/1837/20 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06.12.2021 розгляд заяви ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення у справі призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Верховний Суд розглянув зазначену заяву та дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового судового рішення у справі, з огляду на таке. 
Згідно із частиною першою статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
За змістом частини шостої статті 139 КАС України якщо суд касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як свідчать обставини справи заявником за подання позовної заяви до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, за подачу апеляційної скарги у розмірі 1    261,20 грн та за подачу касаційної скарги до суду касаційної інстанції у розмірі 1    681,60 грн. Всього сплачений судовий збір за розгляд справи становить 3    783,60 грн (840,80 грн + 1    261,20 грн + 1    681,60 грн).
Верховний Суд у цій справі, скасувавши рішення судів попередніх інстанцій та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог не вирішив питання про розподіл судових витрат, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що є підстави для ухвалення додаткової постанови про розподіл судових витрат. 
Враховуючи вищезазначене, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, з урахуванням вимог частини третьої статті 139 КАС України, мають бути присуджені на його користь в частині (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог), а саме: у розмірі 1    891,80 грн.
Керуючись статтями 139, 252, 345, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення у справі №620/1837/20 задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову у справі №620/1837/20.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (адреса: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-А; код ЄДРПОУ: 21390940) у розмірі 1    891 (одна тисяча вісімсот дев`яносто одна) гривень 80 копійок.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                         С. М. Чиркін
                                                                                                  В. М. Кравчук                                                                     
                                                                                                  Л. В. Тацій