ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року 
м. Київ

справа №   921/182/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Уркевича В. Ю.- головуючого, Чумака Ю. Я., Мачульського Г. М., 
за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Агрохім»
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021                                       (головуючий суддя Зварич О. В., судді Матущак О. І., Якімець Г. Г.) та рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.09.2020 (суддя Хома С. О.) у справі
за позовом Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Надзбруччя-Агро»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Агрохім»
про стягнення 1 863 982,15 грн, 

за участю представників:
позивача - не з`явився,
відповідача - Кравчука П. І. (адвокат),
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У березні 2020 року Дочірнє сільськогосподарське підприємство                      «Надзбруччя-Агро» (далі - ДСП «Надзбруччя-Агро», позивач) звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Агрохім» (далі - ТОВ «Трейд-Агрохім», відповідач) про стягнення 1 863 982,15 грн, з яких: 1 816 257,95 грн компенсація (витрати) на відшкодування вартості паїв, 47 724,20 грн виплата прибутку, одержаного за результатами спільної діяльності у 2018- 2019 сільськогосподарському році.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач користувався земельними ділянками площею 300 га у 2018- 2019 сільськогосподарському році та не здійснив відшкодування відповідних витрат позивачу.
3.          Правовими підставами позову позивач визначив статті 15, 16, 1212 Цивільного кодексу України, статтю 27 Закону України «Про оренду землі», статті 95, 152, 211, 212 Земельного кодексу України, статті 218, 224, 225, 614, 623 Господарського кодексу України.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
4.          31.03.2016 між ДСП «Надзбруччя-Агро» (сторона-1), з однієї сторони, та ТОВ «Трейд-Агрохім» (сторона-2), з другої сторони, було укладено договір № 1 про спільну діяльність (далі - договір), згідно з пунктом 1.1. якого за умовами цього договору сторони зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль та можливостей, з метою досягнення спільної господарської мети без створення юридичної особи спільно діяти в сфері вирощування сільськогосподарської продукції, здійснення робіт, пов`язаних з вирощуванням продукції рослинництва та реалізації сільськогосподарської продукції, отримання прибутку від спільної діяльності.
5.          Як зазначено у преамбулі договору, сторони уклали даний договір, виходячи з того, що: сторона-1 відповідно до вимог чинного законодавства має в користуванні земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 300 га згідно з додатком № 1, що є невід`ємною частиною цього договору; має намір здійснення робіт, пов`язаних з вирощуванням сільськогосподарської продукції, а сторона-2 має намір здійснення робіт, пов`язаних з вирощуванням сільськогосподарської продукції, та, відповідно, в забезпеченні добривами, насінням та механізмами; зацікавлена в реалізації вирощеної сільськогосподарської продукції та продуктів її переробки.
6.          Згідно з пунктом 7.2. договору усі доходи, що отримуються за цим договором, використовуються, в першу чергу, на відшкодування матеріальних затрат.
7.          Відповідно до пункту 7.3. договору прибуток, одержаний учасниками в результаті їх спільної діяльності, розподіляється згідно з домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору і є його невід`ємною частиною.
8.          Згідно з пунктом 8.1. договору спільні витрати та збитки покриваються за рахунок спільного майна сторін, отриманого за цим договором.
9.          Відповідно до пункту 8.2. договору фактичний обсяг діяльності за цим договором з його розподілом за видами затрат між сторонами визначається в балансі, що складається стороною-2.
10.          Термін дії договору визначено з моменту підписання до 31.12.2021. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання їхніх зобов`язань згідно з умовами договору.
11.          01.04.2016 між сторонами укладено, зокрема, додаток № 1 до договору - акт прийому-передачі документації та схеми розміщення земельних ділянок згідно з договором, у пункті 1 якого зазначено, що на підставі пунктів 3.1.1., 3.1.2. договору користувач земельних ділянок ДСП «Надзбруччя-Агро» надає документацію, що підтверджує право користування земельними ділянками та схему розміщення земельних ділянок ТОВ «Трейд-Агрохім»; в пункті 2 зазначено, що фактичний стан земель придатний для сільськогосподарських робіт; у пункті 3 додатку зазначено, що акт прийому-передачі документації та схеми землекористування земельної ділянки є невід`ємною частиною договору.
12.          Господарський суд Тернопільської області рішенням від 08.08.2019 у справі                   № 921/233/19 за позовом ДСП «Надзбруччя-Агро» до ТОВ «Трейд-Агрохім» про визнання недійсним договору та зобов`язання звільнити земельні ділянки позов задовольнив, визнав недійсним договір; зобов`язав відповідача звільнити земельні ділянки загальною площею 300 га, зайняті ним на підставі договору.
13.          Західний апеляційний господарський суд постановою від 06.11.2019 рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2019 у справі                             № 921/233/19 залишив без змін.
14.          31.12.2019 між сторонами складено акт про звільнення земельних ділянок, в якому зазначається, що з метою виконання пункту 2 рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2019 (справа № 921/233/19) щодо зобов`язання ТОВ «Трейд-Агрохім» звільнити земельні ділянки загальною площею 300 га, зайняті ним на підставі договору, ТОВ «Трейд-Агрохім», з однієї сторони, та ДСП «Надзбруччя-Агро», з другої сторони, засвідчують факт звільнення земельних ділянок загальною площею 300 га. Даним актом сторони засвідчують, що ТОВ «Трейд-Агрохім» не використовує вищевказані земельні ділянки, не здійснює на них сільськогосподарську та іншу діяльність, не чинить будь-кому, в тому числі ДСП «Надзбруччя-Агро», перешкод у праві користування земельними ділянками площею 300 га. Сторони погоджуються, що пункт 2 рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2019 у справі               № 921/233/19 виконано в повному обсязі.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
15.          Господарський суд Тернопільської області рішенням від 28.09.2020 позов задовольнив частково, стягнув з ТОВ «Трейд-Агрохім» на користь ДСП  «Надзбруччя-Агро» 936 644,06 грн витрат. В іншій частині позовних вимог відмовив.
16.          Західний апеляційний господарський суд постановою від 05.07.2021 рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.09.2020 залишив без змін.
17.          Судові рішення мотивовано тим, що свої зобов`язання за договором під час чинності такого договору (до 06.11.2019) відповідач не виконував належним чином, не здійснив відшкодування необхідних витрат за земельні ділянки, що спричинило понесення витрат позивачем на суму 936 644,06 грн.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог
18.          У липні 2021 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Трейд-Агрохім» (далі - скаржник), в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення у цій справі в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи касаційної скарги
19.          Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
20.          На обґрунтування підстав касаційного оскарження ТОВ «Трейд-Агрохім» посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, статті 216, 236, 1166 Цивільного кодексу України, статті 208, 224- 226 Господарського кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 18/122-12/2 (№ 3-826гс16), Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 903/680/18, від 02.07.2019 у справі № 923/560/17, від 16.04.2018 у справі № 923/485/17, від 29.04.2020 у справі № 924/691/19, від 02.10.2019 у справі № 365/349/16-ц, від 21.06.2018 у справі № 906/612/17, Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 (провадження                        № 14-338цс19).
21.          Скаржник вважає необґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що зобов`язання відповідача за договором про спільну діяльність припинилися лише з моменту визнання такого договору недійсним.
22.          ТОВ «Трейд-Агрохім» вказує, що суд першої інстанції безпідставно застосував до наявних правовідносин норми статті 224 Господарського кодексу України та статті 1166 Цивільного кодексу України.
23.          На думку скаржника, суди неправильно розрахували розмір заподіяних позивачу збитків, а суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином розрахунок розміру орендної плати за 2019 рік, наданий відповідачем.
24.          У судовому засіданні представник відповідача підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Позиція позивача
25.          14.09.2021 до Верховного Суду надійшла заява ДСП «Надзбруччя-Агро» про часткову відмову від позовних вимог, в якій позивач просить задовольнити його заяву та зазначає, що він зменшує позовні вимоги на суму 927 338,09 грн, тобто на ті позовні вимоги, у задоволенні яких судами попередніх інстанцій було відмовлено.
26.          У відзиві на касаційну скаргу ДСП «Надзбруччя-Агро» також просить задовольнити заяву про часткову відмову в позові в частині позовних вимог на суму 927 338,09 грн і в цій частині закрити провадження у справі.
27.          Позивач вважає висновки судів попередніх інстанцій щодо стягнення з ТОВ «Трейд-Агрохім» витрат, які понесло ДСП «Надзбруччя-Агро», обґрунтованими та такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального права.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
28.          Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29.          Колегія суддів суду касаційної інстанції, враховуючи приписи наведеної норми процесуального права, здійснює перегляд рішень судів попередніх інстанцій лише в межах заявленої скаржником вимоги касаційної скарги - в частині задоволених позовних вимог у сумі 936 644,06 грн витрат на відшкодування вартості паїв.
30.          ТОВ «Трейд-Агрохім» оскаржує судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
31.          На обґрунтування підстав касаційного оскарження ТОВ «Трейд-Агрохім» посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, статті 216, 236, 1166 Цивільного кодексу України, статті 208, 224- 226 Господарського кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 18/122-12/2 (№ 3-826гс16), Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 903/680/18, від 02.07.2019 у справі № 923/560/17, від 16.04.2018 у справі № 923/485/17, від 29.04.2020 у справі № 924/691/19, від 02.10.2019 у справі № 365/349/16-ц, від 21.06.2018 у справі № 906/612/17, Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 (провадження                       № 14-338цс19).
32.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
33.          Предметом позову, зокрема, є стягнення витрат (компенсації) на відшкодування вартості паїв.
34.          Суди попередніх інстанцій встановили, що 31.03.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір щодо досягнення спільної господарської мети без створення юридичної особи шляхом спільної діяльності в сфері вирощування сільськогосподарської продукції, здійснення робіт, пов`язаних з вирощуванням продукції рослинництва та реалізації сільськогосподарської продукції, отримання прибутку від спільної діяльності.
35.          Господарський суд Тернопільської області рішенням від 08.08.2019 у справі                   № 921/233/19 за позовом ДСП «Надзбруччя-Агро» до ТОВ «Трейд-Агрохім» визнав недійсним договір та зобов`язав відповідача звільнити земельні ділянки загальною площею 300 га, зайняті ним на підставі договору.
36.          Західний апеляційний господарський суд постановою від 06.11.2019 рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2019 у справі                              № 921/233/19 залишив без змін.
37.          Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що матеріали справи свідчать про те, що свої зобов`язання за договором під час його чинності (до 06.11.2019) відповідач не виконував належним чином, не здійснив відшкодування необхідних витрат за земельні ділянки, що спричинило понесення їх позивачем.
38.          Крім того, суди зазначили, що договір був визнаний недійсним в судовому порядку і з моменту визнання його недійсним припинились на майбутнє зобов`язання сторін.
39.          Верховний Суд не погоджується з наведеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
40.          Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
41. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
42. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
43.          Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
44.          Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
45.          Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
46. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 (провадження                       № 12-112гс18).
47.          У постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі                                               № 18/122-12/2 (№ 3-826гс16), постановах Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 903/680/18, від 02.07.2019 у справі № 923/560/17, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, зазначено, що правові наслідки недійсності правочину та господарського зобов`язання регулюються спеціальними правовими нормами, статтею 216 Цивільного кодексу України і статтею 208 Господарського кодексу України, а тому до таких правовідносин загальні норми про виконання зобов`язання та про відповідальність за його порушення не застосовуються.
48.          Верховний Суд у постанові від 16.04.2018 у справі № 923/485/17, на яку скаржник також посилається, вказав, що вимога про виконання зобов`язання за недійсним договором не ґрунтується на законі. Належним способом захисту у такому випадку є звернення з вимогою про відшкодування вартості того, що одержано за недійсним правочином, за цінами, які існують на момент відшкодування (такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 19.10.2016 у справі № 18/122-12/2 (№ 3-826гс16)).
49.          Звідси висновки судів попередніх інстанцій про те, що свої зобов`язання за договором під час його чинності відповідач не виконував належним чином, не здійснив відшкодування необхідних витрат за земельні ділянки, що спричинило їх понесення позивачем, є необґрунтованими, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
50.           Суд першої інстанції також зазначив, що згідно із частиною першою статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
51.          Відповідно до частини другої статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
52.          Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода, протиправна поведінка її заподіювача, а також причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).
53.          Місцевий господарський суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, вказав, що в даному випадку наявний склад правопорушення: збитки у вигляді витрат (відповідач не здійснив відшкодування позивачу за результатами сільськогосподарського 2018- 2019 року необхідних витрат за земельні ділянки, що спричинило понесення таких витрат позивачем); протиправна поведінка заподіювача - відповідача (відповідач здійснював користування земельними ділянками на земельному масиві, де проводилася спільна діяльність згідно з договором про спільну діяльність; вирощував сільськогосподарську продукцію, а відтак і збирав врожай, вирощений на таких земельних ділянках; отримував прибуток, однак не відшкодував позивачу необхідні витрати за земельні ділянки); наявний причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою відповідача (відповідач не здійснив необхідні відшкодування витрат за земельні ділянки позивачу, в результаті чого позивач поніс збитки); наявна вина відповідача (відповідач не належно виконував свої зобов`язання за договором щодо ведення обліку результатів спільної діяльності та розподілу прибутку, витрат, збитків).
54.          При цьому суд першої інстанції зазначив, що застосовує норми чинного законодавства, які регулюють збитки, та не застосовує норми чинного законодавства, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави (статті 1212- 1215 Цивільного кодексу України).
55.          Разом з тим апеляційний господарський суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми, які регулюють відшкодування шкоди особою, яка зберегла майно у себе за рахунок іншої особи (пункт 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України).
56.          Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли суперечливих висновків щодо правової природи спірних правовідносин.
57.          За загальним правилом, визначеним статтею 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
58.          Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
59.          Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
60.          Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
61.          Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
62.          При цьому саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.
63. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 510/5100/19, від 12.05.2020 у справі № 910/7127/19, від 04.08.2020 у справі № 925/1478/16.
64.          Натомість предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
65.          Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
66.          Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події (частина друга статті 1212 Цивільного кодексу України)
67.          Згідно із частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
68.          Норми даної статті підлягають застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна.
69.          Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/22513/17 (провадження                 №12-5гс20).
70.          За таких обставин суди попередніх інстанцій не дослідили правову природу спірних правовідносин, як і не надали оцінки періоду, за який заявлено відшкодування витрат, з урахуванням висновків Верховного Суду про те, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
71.          Крім того, суди не дослідили, які платежі здійснювалися відповідачем на користь позивача за спірний період, та чи були вони зараховані як відшкодування відповідних витрат. Суд апеляційної інстанції також не надав жодної оцінки розрахунку вартості орендної плати, наданого відповідачем (т. 7, а. с. 36- 42).
72.          Відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
73.          Таким чином, Верховний Суд позбавлений можливості з`ясувати усі істотні обставини справи, що впливатимуть на визначення правової природи спірних правовідносин, обґрунтованості періоду, за який заявлено відшкодування витрат, та розрахунку відшкодування витрат, які просить стягнути позивач, чого не зробили й суди попередніх інстанцій.
74.          Отже, зазначена позивачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, отримала підтвердження під час касаційного провадження. 
75.          За таких обставин касаційна скарга ТОВ «Трейд-Агрохім» є частково обґрунтованою, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, отримала підтвердження під час касаційного провадження.
76.          Звідси касаційна скарга ТОВ «Трейд-Агрохім» підлягає частковому задоволенню, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про стягнення 936 644,06 грн витрат - скасуванню, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті судові рішення попередніх інстанцій слід залишити без змін.
77.          Разом з тим у касаційній скарзі скаржник також посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 924/691/19, від 02.10.2019 у справі           № 365/349/16-ц, від 21.06.2018 у справі № 906/612/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 (провадження                        № 14-338цс19) у подібних правовідносинах.
78. Суд касаційної інстанції зазначає, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
79. Так, у справі № 924/691/19 за позовом Хмельницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю магазин «Лелека» предметом позову є стягнення 259 333,00 грн збитків, завданих невиконанням зобов`язання щодо сплати пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури м. Хмельницького.
80. З постанови Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 365/349/16-ц вбачається, що Фермерське господарство «Денис» звернулося до суду з позовом до фізичної особи, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ван Хоф Юкрейн ЛТД», треті особи: Згурівська районна державна адміністрація Київської області, відділ Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації речового права.
81. У справі № 365/349/16-ц Товариство з обмеженою відповідальністю «Посейдон Групп» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екзіто» про стягнення 175 808,98 грн боргу за надані транспортно-експедиційні послуги та 1673,70 грн пені.
82.          Товариство з обмеженою відповідальністю «Екзіто» подало зустрічний позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Посейдон Групп»                    205 072, 48 грн збитків, завданих внаслідок неналежного виконання експедитором умов договору на транспортно-експедиторське обслуговування зовнішньоторговельних вантажів від 27.04.2017 № 27.04.17.
83.          Предметом позову у справі № 322/1178/17 є зобов`язання Селянського (фермерського) господарства «Волна» повернути позивачу - фізичній особі земельну ділянку площею 4,5799 га у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди землі.
84.          Тобто правовідносини у справах № 924/691/19, № 365/349/16-ц,                            № 906/612/17, № 322/1178/17 та у справі № 921/182/20, що розглядається, не є подібними ні за предметом спору, ні за підставами позову, ні за фактичними обставинами справи, ні за матеріально-правовим регулюванням спірних відносин, а правові висновки, викладені у судових рішеннях у цих справах, не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.
85.          Отже, доводи скаржника про неврахування правових висновків, викладених Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду у постановах у вказаних справах, є необґрунтованими.
86. Ухвалою Верховного Суду від 21.09.2021 зупинено виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.09.2020 у справі                             № 921/182/20 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
87. Відповідно до частини третьої статті 332 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії). 
88. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування судових рішень в частині задоволених позовних вимог та направлення справи на новий розгляд в цій частині, то питання про поновлення постанови Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.09.2020 у справі № 921/182/20 не вирішується.
89.          Щодо заяви ДСП «Надзбруччя-Агро» про часткову відмову від позовних вимог, то суд касаційної інстанції зазначає таке.
90.          14.09.2021 до Верховного Суду надійшла заява ДСП «Надзбруччя-Агро» про часткову відмову від позовних вимог, в якій позивач просить задовольнити його заяву та зазначає, що він зменшує позовні вимоги на суму 927 338,09 грн, тобто на ті позовні вимоги, у задоволенні яких судами попередніх інстанцій було відмовлено.
91.          Як було зазначено вище, рішення судів попередніх інстанцій оскаржувалися відповідачем - ТОВ «Трейд-Агрохім» лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення 936 644,06 грн витрат. 
92.          У частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення                         927 338,09 грн судові рішення сторонами не оскаржувалися, касаційне провадження в цій частині не відкривалося.
93.          Оскільки постанова Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.09.2020 у справі № 921/182/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог у сумі 927 338,09 грн не оскаржувалися та в касаційному порядку не переглядаються, то підстави для задоволення вищевказаної заяви ДСП «Надзбруччя-Агро» про відмову саме від цієї частини позовних вимог відсутні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
94.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
95. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
96.          Зважаючи на викладене, касаційну скаргу ТОВ «Трейд-Агрохім» слід задовольнити частково, судові рішення попередніх інстанцій - скасувати в частині задоволених позовних вимог, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Щодо судових витрат
97.          З огляду на направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314- 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Агрохім» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.09.2020 у справі № 921/182/20 задовольнити частково.
2.          Постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021                                       та рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.09.2020 у справі                          № 921/182/20 в частині задоволених позовних вимог скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      В. Ю. Уркевич

Судді:                                                                                 Ю. Я. Чумак
          
                                                                                                              Г. М. Мачульський