ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 140/4184/21 пров. № А/857/11998/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:               Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Андрусенко О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                         ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі – відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 14.04.2021 у виконавчому провадженні №63767442 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у мicтi Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 30.11.2020 відкрито виконавче провадження № 63767442 за виконавчим листом № 16116458/19 виданого 19.11.2020. Зі змісту вказаної постанови слідує, що старший державний виконавець постановила визнати незаконним утримання ОСОБА_1 на території України малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження та постійного проживання — Королівство Іспанія. Позивач зауважує, що відповідно до змісту виконавчого листа, його жодним чином не зобов`язано вчиняти будь-які конкретні дії на виконання рішення суду. B матеріалах виконавчого провадження № 63767442 відсутні докази невиконання без поважних причин боржником рішення. Водночас, у виконавчому провадженні міститься ряд повідомлень ОСОБА_1 , в яких він, зокрема, вказує на те, що він погоджується добровільно виконати рішення суду, не чинить жодних перешкод для його виконання та прийматиме участь у всіх виконавчих діях.  14.04.2021 старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було повідомлено про неможливість прибуття на проведення виконавчих дій малолітньої ОСОБА_2 у зв`язку із перебуванням останньої на лікуванні. Того ж дня ОСОБА_1 було заявлено клопотання про відкладення виконавчих дій, у свою чергу, сам ОСОБА_1 був присутній на проведенні виконавчих дій 14.04.2021. Однак, незважаючи на фактичну неможливість неприбуття на виконавчі дії ОСОБА_2 , старший державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу на позивача у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду. Просив позов задоволити.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марчука Петра Олександровича про накладення штрафу від 14 квітня 2021 року у ВП № 63767442.
Рішення суду першої інстанції оскаржив Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2020 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63767442 на підставі виконавчого листа №161/6458/19 виданого 19.11.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про визнання незаконним утримання ОСОБА_1 на території України малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження та постійного проживання – Королівства Іспанія.
Вимогою державного виконавця від 14.01.2021 було повідомлено позивача про проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №161/6458/19 виданого 19.11.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області згідно виконавчого провадження №63767442 – 25.02.2021 о 10:30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим державний виконавець вимагав обов`язково бути присутніми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Як вбачається з акту державного виконавця від 25.02.2021 при виході за вказаною адресою встановлено, що боржник з дитиною за адресою відсутній, в даній квартирі робиться ремонт.
Вимогою державного виконавця від 09.03.2021 було повідомлено позивача про проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №161/6458/19 виданого 19.11.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області згідно виконавчого провадження №63767442 – 15.03.2021 о 10:30 год. за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим державний виконавець вимагав обов`язково бути присутніми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Як вбачається з акту державного виконавця від 15.03.2021 при виході за вказаною адресою встановлено, що двері даної квартири були зачинені. На стукіт у двері ніхто не відповідав.
Вимогою державного виконавця від 16.03.2021 було повідомлено позивача про проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №161/6458/19 виданого 19.11.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області згідно виконавчого провадження №63767442 – 29.03.2021 о 10:30 год. за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим державний виконавець вимагав обов`язково бути присутніми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Як вбачається з акту державного виконавця від 29.03.2021 при виході за вказаною адресою встановлено, що боржник за даною адресою був присутній. Зі слів боржника дитина ОСОБА_2 за вищевказаною адресою відсутня, оскільки  захворіла на коронавірус. На вимогу виконавця надати доступ до квартири з метою встановлення факту відсутності ОСОБА_2 , такого  доступу не було надано, пояснюючи тим, що у нього відсутні ключі до даної квартири.
Вимогою державного виконавця від 06.04.2021 було повідомлено позивача про проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №161/6458/19 виданого 19.11.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області згідно виконавчого провадження №63767442 – 14.04.2021 о 10:30 год. за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим державний виконавець вимагав обов`язково бути присутніми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Як вбачається з акту державного виконавця від 14.04.2021 при виході за вказаною адресою встановлено, що боржник за даною адресою був присутній, однак, з його слів дитина була відсутня, оскільки на даний час перебуває у лікаря. Представником служби у справах дій здійснено вхід до помешкання за даною адресою, однак дитина за вказаною адресою відсутня. В телефонному режимі при розмові з лікарем дитина на даний час в кабінеті лікаря відсутня.
14.04.2021 позивачем було надіслано відповідачу листа, у якому він просив відкласти виконавчі дії у зв`язку з хворобою його доньки. Проте, 14.04.2021 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду у розмірі 1700,00 грн.
Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII врегульовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 вказаної статті зазначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно частини 6 статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відтак, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.
Частиною 1 та 2 статті 63 Закону № 1404-VIII врегульовано, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, державний виконавець за невиконання (повторне невиконання) рішення, має право винести постанову про накладення штрафу на боржника лише при умові невиконання ним рішення без поважних причин.
Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Законом № 1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Апеляційним судом встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження було винесено на підставі виконавчого листа №161/6458/19 виданого 19.11.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про визнання незаконним утримання ОСОБА_1 на території України малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження та постійного проживання – Королівства Іспанія.

Згідно вимог державного виконавця позивача було зобов`язано бути присутнім за вказаною у вимозі адресою разом з ОСОБА_2 .

Порядок виконання рішення про відібрання дитини встановлено статтею 64 Закону № 1404-VIII. Зокрема, під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов`язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування. За необхідності державний виконавець може звернутися до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

Механізм взаємодії органів виконавчої влади у процесі вирішення відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року питань повернення до України або з України до іноземної держави дитини, яка незаконно вивезена (переміщена) або утримується будь-якою особою, та забезпечення реалізації права доступу до дитини, якщо такі дії порушують права іншої особи на опіку (піклування) над дитиною і не містять складу злочину, визначає Порядок виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 № 952. Відповідно до зазначеного Порядку примусове виконання рішення суду про зобов`язання боржника повернути дитину здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що у даному випадку представником відповідача не доведено факту невиконання позивачем рішення суду на підставі виконавчого листа №161/6458/19, виданого 19.11.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, а лише існує факт невиконання ОСОБА_1 вимог державного виконавця щодо обов`язкової присутності при здійсненні виконавчих дій ОСОБА_2 . 

У рішенні суду жодним чином не конкретизовано, яким саме чином позивачу необхідно повернути ОСОБА_2 до країни постійного проживання. 

У судовому засіданні під час розгляду справи у першій інстанції – 14.05.2021 судом ставилось питання державному виконавцю, яким чином позивачу необхідно повернути дитину до країни постійного проживання, які дії позивач повинен вчинити на виконання рішення суду, а також питання щодо подальших дій виконавчої служби у випадку, якби ОСОБА_2 була присутня при здійсненні державним виконавцем виконавчих дій, однак жодної конкретної та обґрунтованої відповіді представником відповідача  на дані питання надано не було. 

Згідно частини 6 статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). 

Проте, як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.11.2020 №63767442 у ній відсутня інформація щодо необхідності виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що не вбачається факту невиконання рішення суду за виконавчим листом №161/6458/19 виданим 19.11.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області. У даному випадку позивачем не виконано вимоги державного виконавця щодо обов`язкової присутності при здійсненні виконавчих дій ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                    

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року у справі №140/4184/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 18.10.2021