Ухвала
 
02 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 409/1871/19
провадження № 61-19418ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня                   2021 року та постанову Луганського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «СК ВУСО» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
 
В обґрунтування позову зазначала, що 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», порушив правила дорожнього руху, здійснивши зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo», яким керував                       ОСОБА_4 . 
 
Унаслідок зазначеної ДТП пасажири автомобіля марки «ЗАЗ-Daewoo» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримали різні тілесні ушкодження. Так ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких та знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Білокуракинської Центральної районної лікарні з 16 листопада 2018 року по 17 листопада 2018 року з діагнозом: поєднана травма, ЗЧМТ, забій речовини головного мозку 2 ступеня, внутрішньо мозкова гематома, сопор-кома 1, закрита тупа травма живота, забій передньої черевної стінки, розрив селезінки, кровотеча у черевну порожнину, травматичний шок 2 ступеню, забиті рани обличчя, множинні садна обличчя; у ортопедо-травматологічному відділенні ЛОДКЛ м. Лисичанська з 17 листопада 2018 року по 11 грудня 2018 року з діагнозом: поєднана травма, ЗЧМТ, забій головного мозку 2-3 ступеня, САК, центральний лівосторонній парез, центральний парез відвідного нерву правого ока, закрита тупа травма черева, забій передньої черевної стінки, розрив селезінки, внутрішньочеревний крововилив, травматичний шок 2 ступеня, СПО (16 листопада 2018 року) - лапаротомія, ревізія органів черевної порожнини, спленектомія, ДЧП, уламковий внутрішньо-суглобовий перелом відростка нижньої щелепи справа зі зміщенням, лінійний перелом нижньої щелепи зліва без зміщення, садна обличчя зліва.
 
Вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 березня                  2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП та засуджено за частиною другою статті 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбуття основного покарання з встановленням іспитового строку на 2 роки та застосовано статті 76 КК України.
 
Ураховуючи вищевикладене, просила суд стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на свою користь 16 495,79 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди (витрати на лікування дитини); стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 9 319,00 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди (витрати на лікування дитини, за пошкоджений одяг та реабілітацію) та 300 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня               2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.
 
Стягнено з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 16 495,79 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 9 319,00 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 300 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього - 309 319,00 грн.
 
Місцевий суд, задовольняючи позов ОСОБА_3 виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. 
 
Постановою Луганського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року апеляційні скарги ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_1 задоволені частково.
 
Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня                   2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 9 319,00 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовлено.
 
Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня                 2021 року в частині стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» 16 495,79 грну рахунок відшкодування майнової шкоди змінено, зменшено розмір суми, стягнутої рішенням суду, до 9 902,05 грн.
 
Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня                     2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 300 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди змінено, зменшено розмір суми, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , до 299 504,90 грн.
 
Так як позивачем на підтвердження вимог про відшкодування майнової шкоди надані чеки, квитанції, деякі з яких свідчать про придбання нею товарів не пов`язаних з лікуванням ОСОБА_5 та продуктів харчування, при цьому, ОСОБА_3 не надано медичних висновків щодо необхідності спеціального або дієтичного харчування для потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку, що, оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», тому з останнього підлягає стягненню у рахунок відшкодування майнової шкоди сума у розмірі 9 902,05 грн. Крім того, ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 495,10 грн, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що розмір суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, що стягнута за рішенням суду з ОСОБА_1 на користь позивача, підлягає зменшенню на суму страхового відшкодування 495,10 грн і підлягає стягненню з відповідача у розмірі 299 504,90 грн.
22 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня 2021 року та постанову Луганського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 до нього та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 325 814,79 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня 2021 року та постанова Луганського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року не підлягають касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та   має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній     скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких     цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                            v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня 2021 року та постанову Луганського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «СК ВУСО» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик