Ухвала
27 вересня 2021 року
м. Київ                                                                        
 
справа № 2-3591/08
провадження № 61-14918ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 2008 року у складі судді Галіян Л. Є. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М., у справі за позовом прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У 2008 році прокурор м. Тернополя в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк», банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави. 
 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21 червня 2005 року між ВАТ «Ощадбанк», в особі начальника Тернопільського обласного управління ВАТ «Ощадбанк»), та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 46, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 13 000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 13 процентів річних, на строк до 21 червня 2008 року.
 
На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 21 червня 2005 року між банком та ОСОБА_4 укладений договір застави, за умовами якого майновий поручитель передав у заставу банку легковий автомобіль типу легковий седан - В марки TOYOTA Corolla Sedan 1,8, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
 
Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 15 квітня 2008 року у нього виникла заборгованість у розмірі 14 065,80 дол. США.
 
Посилаючись на наведене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 065,80 дол. СШАзвернути стягнення за заставне майно: легковий автомобіль типу легковий седан - В марки TOYOTACorolla Sedan1,8, 2003 року випуску, кузов №          НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 2008 року позов задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 14 766,52 доларів США, що еквівалентно 
71 515,73 грн, шляхом звернення стягнення на заставлене ОСОБА_3 майно: легковий автомобіль типу легковий седан - В марки TOYOTACorolla Sedan1,8, 2003 року випуску кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер 
НОМЕР_2 .
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 20 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 
2008 року залишено без задоволення.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 
2008 року залишено без змін.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника   ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій заявник просив заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 19 серпня 2008 року і постанову Тернопільського апеляційного суду 
від 27 липня 2021 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови оприлюднено 03 серпня 2021 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, в саме з цього часу заявник отримав можливість ознайомитися з таким. 
 
За змістом частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Ураховуючи наведене, причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником, є поважними, підтверджені належними доказами, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження поновленню.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями у цій справі, у тому числі в частині стягнення пені у розмірі 
408,81 дол. США, при розгляді справи № 607/9231/20 у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 71 515,73 грн, яка станом на 01 січня 
2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00 грн).
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи 
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Росії») щодо реалізації права на справедливий суд (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод): одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип означає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
 
Посилання заявника на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 2008 року, з висновками якого погодився апеляційний суд, у частині стягнення пені у розмірі 408,81 дол. США, при розгляді справи № 607/9231/20, зводяться до необхідності повторного перегляду справи, рішення у якій набрало статусу остаточного ще у 2008 року та, як вбачається з долученої до касаційної скарги копії позовної заяви у справі № 607/9231/20, було фактично виконане ще у 2009 році шляхом реалізації заставного майна через Українську товарну біржу, та направлення виручених коштів на погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 8 260,00 
дол. США.
 
Доводи заявника полягають у незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, та за своєю суттю стосуються необхідності повторного перегляду справи та переоцінки встановлених судами обставин з врахуванням власного бачення відповідача у питанні застосування правових норм, що виходить за межі повноважень Верховного Суду.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 
2008 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 липня 
2021 року у справі за позовом прокурора м. Тернополя в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак