Ухвала
 
10 листопада 2021року
м. Київ
 
справа № 519/939/16-ц
провадження № 61-18033ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І., 
 
розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на постанову Одеського апеляційного суду від 04 жовтня    2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про стягнення завданої матеріальної                       та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до КП «Одесміськелектротранс» про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути із відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі - 72 253,79 грн та моральну шкоду у розмірі - 70 000 грн.
Южний міський суд Одеської області рішенням від 10 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Одесміськелектротранс» про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, третя особа - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було задоволено частково, стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі                   56 253,79 грн та моральну шкоду в розмірі 70 000 грн. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.
Одеський апеляційний суд постановою від 04 жовтня 2021 року апеляційну скаргу КП «Одесміськелектротранс» - задовольнив частково, рішення Южного міського суду Одеської області від 10 жовтня 2019 року в частині позовних вимог до КП «Одесміськелектротранс» про стягнення завданої матеріальної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди - скасував та постановив у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Одесміськелектротранс» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 56 253,79 грн - відмовив. Рішення Южного міського суду Одеської області від 10 жовтня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Одесміськелектротранс» про відшкодування моральної шкоди - змінив, зменшив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, з                70 000 грн до 57 000 грн.В іншій частині рішення залишив без змін.
ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 03 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у вказаній вище справі, в якій просило скасувати цю постанову, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Ціна позову у даній справі становить 142 253,79 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                          (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що наведені заявником підстави є такими, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики та зводяться до незгоди з оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених обставин із одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому до заперечення результату розгляду справи.
Крім того, у чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин заявником не обґрунтовано.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи                 від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на постанову Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»                     про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди в результаті                      дорожньо-транспортної пригоди, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    А. І. Грушицький