ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р. 	Справа № 440/10147/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 04.10.21  по справі № 440/10147/21
за позовом      ОСОБА_1  
до    Дніпровської митниці Держмитслужби             
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
02 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/000070/1.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення залишено без руху та наданий строк для  усунення недоліків шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин його пропуску з надання доказів на їх підтвердження.
14.09.2021 від  позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення - повернуто позивачеві.
Не погоджуючись із судовим рішенням позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року про повернення його позовної заяви, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
Зокрема, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції неповно з`ясував наведені ним обставини для поновлення  строку на звернення до суду та дійшов передчасного висновку про наявність встановлених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України підстав для повернення позовної заяви.
Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України. Для усунення недоліків позивачу встановлено строк - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Із наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали суду позивач отримав 16.09.2021.
Від позивача 14.09.2021 надійшла заява про поновлення процесуального строку.
Розглянувши вказану заяву, судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду.
Приймаючи рішення про повернення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у встановлений строк не було виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників і відповідальність визначена главою 4 Митного кодексу України (далі - МК України).
Керуючись ч. 1 ст. 24 МК України кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 24 МК України предметом оскарження є рішення - окремі акти, якими органи доходів і зборів або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні .
Як вбачається з ч. 3 ст. 24 МК України, правила глави 4 застосовуються у всіх випадках оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, крім оскарження постанов по справах про порушення митних правил та випадків, коли законом встановлено інший порядок оскарження зазначених рішень, дій чи бездіяльності.
На виконання ч. 1 ст. 29 МК України рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.
Частиною 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду є рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості прийняте 02.09.2020 року, тоді як з позовом ОСОБА_1 звернувся у 02.09.2021 року, тобто з порушенням строків, передбачених статтею 122 КАС України. Позивач вважав, що строк звернення до суду у даному випадку становить 1095 днів, оскільки визначається приписами Податкового кодексу України.
За приписами ч. 5 ст. 24 та  ст. 55 МК України оскарження податкових повідомлень-рішень органів доходів і зборів здійснюється у порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Як вбачається зі статей 56 та 102 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення. Платник податків може звертатися до суду з вимогою щодо протиправності рішення контролюючого органу протягом 1095 днів з моменту отримання такого рішення.
Колегія суддів наголошує, що даними статтями врегульовано питання застосування спеціальних строків давності визначення податкових зобов`язань. Строк у 1095 днів може застосовуватись у випадку, коли суб`єктом звернення є платник податку та стосується таке звернення оскарження рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання.
За визначенням, що міститься у п. 14.1.39. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Проаналізувавши вказані норми митного та податкового законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів не є тотожним податковому повідомленню-рішенню, оскільки рішення про коригування митної вартості товарів лише встановлює результати здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 54 та 55 МК України, а податкове повідомлення-рішення приймається на інших підставах, створює інші правові наслідки та містить податкове зобов`язання для платника податків.
Анілогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №805/1536/17-а, від 18.02.2021 у справі №826/14826/16, від 11.02.2021 у справі №826/11843/16.
Нормами ПК України та ст. 55 МК України не встановлено спеціальний строк звернення до суду з приводу оскарження рішення про коригування митної вартості товарів, а тому, в даному випадку, підлягає застосуванню положення ч. 2 ст. 122 КАС України, якою передбачено шестимісячний строк звернення до суду з позовом.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справі №826/13159/17, від 18.02.2021 у справі №826/14826/16, від 18.06.2020 у справі №805/1536/17-а, від 07.06.2018 у справі №813/1276/16.
З урахуванням наведених норм права та з огляду на те, що позивач просив визнати протиправним та скасувати  рішення про коригування митної вартості від 02.09.2020, а з даним позовом звернувся лише у вересні 2021 року, беручи до уваги вказані норми та висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення з даним адміністративним позовом до суду першої інстанції, а зазначені ним у суді першої та апеляційної інстанцій доводи щодо можливості застосування при обчисленні строку звернення до суду з даною позовною вимогою строку у 1095 днів є безпідставними.
Згідно положень частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п.9 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки з позовною вимогою позивач звернувся до суду поза межами встановленого статтею 122 КАС України, необхідно повернути адміністративний позов позивачеві.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано повернув позовну заяву позивачу.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду  від 04.10.2021 року по справі № 440/10147/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 по справі № 440/10147/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський