Постанова  
Іменем  України
24 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 158/1739/18
провадження № 61-12412св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ткачука О. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В.,  Петрова Є. В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, постановлену у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Шевчук Л. Я., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання за права власності на нерухоме майно. 
Позов обґрунтований тим, що він є власником житлового будинку з надвірними господарськими спорудами, який знаходиться на АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з погосподарської книги та технічним паспортом на будинок. 
Даний житловий будинок за категорією господарств відносився до колгоспного двору.
Позивач зазначав, що після смерті діда та баби він став головою та єдиним власником цього колгоспного двору, оскільки проживав та був у ньому зареєстрований, однак належним чином зареєструвати своє право власності він не може, оскільки в Жидичинській сільській раді Ківерцівського району Волинської області відсутні будь-які дані про передачу земельної ділянки під будинком йому у власність.
У зв`язку з цим позивач просив визнати за ним право власності на  житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, який знаходиться на АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ним право власності на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, який знаходиться на АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив  належність господарства на АДРЕСА_1 до колгоспного двору. Після смерті                    ОСОБА_3 головою та єдиним власником вказаного колгоспного двору став  ОСОБА_1 , оскільки проживав та був зареєстрований у ньому, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання від 29 серпня 1986 року та копією технічного паспорту на будинок. Згідно витягів з погосподарських книг за 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки,           2011-2015 роки вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по особовому рахунку рахується за ОСОБА_1 .
Оскарження рішення суду першої інстанції
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 08 квітня 2021 року ОСОБА_2 , який не був залучений до складу учасників цієї справи, через свого представника - адвоката Сорокопуда М. О., подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються його права, оскільки він нарівні з позивачем набув право власності на житловий будинок у порядку спадкування. 
Короткий зміст ухвали апеляційного суду 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 червня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 , на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року у вказаній справі закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, у зв`язку з тим, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не порушено його права та інтереси. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                          ОСОБА_2 , у якій він просить скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 червня 2021 року та направити справу на розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Доводи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Установлено, що предметом заявлених  ОСОБА_1 позовних вимог є визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який за категорією господарства належить до колгоспного двору.  
Підставами заявлених позовних вимог є те, що позивач після смерті баби ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та діда ОСОБА_3 (помер у 1997 році) став головою та єдиним власником колгоспного двору, оскільки проживав та був зареєстрований у ньому.
Суд першої інстанції визнав обґрунтованість таких позовних вимог,заявлених  ОСОБА_1 . 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 вказував на те, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються його права, оскільки він нарівні з позивачем набув право власності на житловий будинок у порядку спадкування. Зокрема, після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на спадщину виникло у його матері  ОСОБА_5 .   ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5  померла і він прийняв спадщину після неї.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи такі доводи  ОСОБА_2 , визнав їх необґрунтованими, оскільки правовідносини у даній справі виникли не з підстав набуттяОСОБА_1 права власності на будинок у порядку спадкування, а з підстав того, що він набув це право як останній та єдиний голова колгоспного двору. 
З огляду на це суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України з підстав того, що оскаржуваним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року не порушено права та інтереси скаржника  ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду, оскільки він відповідає встановленим у обставинам справи та наявним у справі доказам, яким судом апеляційної інстанції була надана належна оцінка. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.
Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
    ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 червня 2021 рокузалишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    О. С. Ткачук
Судді                                                                                               А. І. Грушицький
А. А. Калараш
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров