ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 300/701/21 пров. № А/857/13095/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Рибачука А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року (суддя – Главач І.А., час ухвалення – 12:28 год., місце ухвалення – м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – 27.05.2021), 
в адміністративній справі №300/701/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, 
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, 

                                                             встановив:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також – Укртрансбезпека), в якому просив: 1) визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 12.01.2021 №30-к, від 15.01.2021 №53-к та від 04.02.2021 №175-к;  2) поновити позивача на посаді начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті з 05.02.2021; 3) стягнути  з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 06.02.2021;  4) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати. 
Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті №30-к від 12.01.2021 “Про звільнення ОСОБА_1 ”. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті №53-к від 15.01.2021 “Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 січня 2021 року №30-к". Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті №175-к від 04.02.2021 "Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 січня 2021 року №30-к". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті з 08.02.2021. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті  (код ЄДРПОУ - 39816845) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2021 по 17.05.2021 у розмірі 40906 гривень 14 копійок, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті з 08.02.2021. Допущено до негайного виконання рішення суду в межах стягнення  з Державної служби України з безпеки на транспорті  на користь ОСОБА_1 невиплачену середньомісячну заробітну плату в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 13635 гривень 38 копійок, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 17.05.2021 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповним та необ`єктивним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг. Наказом Укртрансбезпеки від 12.01.2021 №30-к (зі змінами) позивача звільнено із займаної посади. Твердить апелянт, що звільнення позивача проведено з дотриманням норм чинного законодавства, зокрема, на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу” у зв`язку із скороченням посади, яку обіймав ОСОБА_1 , внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртрансбезпеки без скорочення чисельності або штату державних службовців. Із 15.10.2020 наказом Укртрансбезпеки №390 введено в дію структуру та штатний розпис на 2020 рік, в якому передбачена посада – заступника директора Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті – начальника відділу організації міжнародних перевезень. Вказана посада не є рівнозначною посаді, яку обіймав позивач до звільнення – начальник відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті. Так, посада - заступника директора Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті  належить до підкатегорії  посад Б2, тоді як посада – начальник відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті належить до підкатегорії Б3, яка й була скорочена, а призначення працівника на вищу посаду у державному органі може відбуватися лише за результатами конкурсу. Відповідач зазначає, що як на час попередження позивача про наступне вивільнення (01.12.2020), так і на час видання оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 , із внесеними до нього змінами, у відповідача був відсутній обов`язок пропонувати позивачу вакантну рівнозначну чи нижчу посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності таких посад) в силу приписів частини 3 статті 87 Закону України “Про державну службу”, оскільки за змістом норми вказаної статті пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника служби, а не його обов`язком. Відповідно до частини 3 статті 87 вказаного Закону, у редакції чинній на час звільнення позивача, не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку відповідача отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 .. З урахуванням наведеного, звільнення позивача з посади державної служби вважає правомірним. Вважає скаржник, що  судом помилково застосовуються норми статей 41, 43 Закону України «Про державну службу» при винесені оскаржуваного рішення, що є порушення норм матеріального права. Щодо стягнення середнього заробітку зазначив, що згідно з ч.4 ст.87 Закону України  “Про державну службу” ОСОБА_1 отримав вихідну допомогу у лютому 2021 року у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Також зазначає відповідач, що судом першої не досліджувалося питання перебування позивача на обліку у Державному центрі зайнятості. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 17.05.2021 року та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції повно, всебічно та обґрунтовано з`ясував всі обставини справи. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. 

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили. Позивач звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Від відповідача заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи не поступало. Усі учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 
Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників). 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , з 02.04.2018 ОСОБА_1 працював у Державній службі України з безпеки на транспорті на посаді старшого державного інспектора, завідувача сектору, заступника начальника управління – начальника відділу організації видачі дозволів на міжнародні автомобільні перевезення. 02.07.2018 ОСОБА_1 склав присягу державного службовця. 16.10.2018   ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті, переведений на посаду начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті (а.с. 27-30 Т.1). 
01.12.2020 ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення, у зв`язку із введенням в дію штатного розпису Укртрансбезпеки на 2020 рік, згідно якого посада начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті, яку обіймає позивач, скорочена (а.с. 9 Т.1). 
Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.01.2021 №30-к звільнено Мердуха Назарія начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті, з займаної посади 15.01.2021, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртрансбезпеки, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу”. Підстава: попередження про наступне вивільнення від 01.12.2020, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу” (а.с. 10, 54 Т.1). 
Згідно пункту 2 цього наказу управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити розрахунки згідно з законодавством та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, грошову компенсацію за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки за період роботи з 02.04.2019 по 01.04.2020 у кількості 16 календарних днів, за період роботи з 02.04.2020 по 15.01.2021 у кількості 12 календарних днів та за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку, як державному службовцю, за стаж державної служби 5 років, у кількості 1 календарний день. 
Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.01.2021 №53-к внесено зміни до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.01.2021 №30-к в частині дня звільнення, а саме у пункті 1 наказу днем звільнення ОСОБА_1 вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатністю. У пункті 2 наказу від 12.01.2021 слова та цифри “по 15 січня 2021 року у кількості 12 календарних днів” замінити словами “по день звільнення у відповідній кількості календарних днів” (а.с. 12, 55 Т.1). 
Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.02.2021 №175-к внесені зміни до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.01.2021 №30-к, пункт 1 наказу викладено у наступній редакції: “звільнити ОСОБА_1 , начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті, із займаної посади 05.02.2021, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Укртрансбезпеки, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу”. Підстава: попередження про наступне вивільнення від 01.12.2020, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу” (а.с. 13-14 Т.1). 
Пункт 2 цього наказу викладено у наступній редакції: “управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку здійснити розрахунки згідно з законодавством та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, грошову компенсацію за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки за період роботи з 02.04.2019 по 01.04.2020 у кількості 16 календарних днів, за період роботи з 02.04.2020 по 05.02.2021 у кількості 13 календарних днів та за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку, як державному службовцю, за стаж державної служби 5 років, у кількості 1 календарний день. Підстава: листки непрацездатності від 11.01.2021 серія АДУ №915089 та від 21.01.2021 серія АДУ №917975”. 
Не погоджуючись із таким звільненням, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірних наказів відповідача від 12.01.2021 №30-к, від 15.01.2021 №53-к та від 04.02.2021 №175-к, необхідність поновлення позивача на посаді начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті з 08.02.2021 та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 09.02.2021 по 17.05.2021. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Відносини щодо звільненням з публічної служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та/або коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд застосовує законодавство України, чинне на час виникнення вказаних правовідносин. 
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон №889-VIII). 
Згідно ч.1 ст.3 Закону №889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. 
Частинами 2 та 3 ст.5 Закону №889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг, а отже був державним службовцем, що свідчить про те, що на нього поширюється дія вищезазначеного Закону. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону). 
Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені ст.87 Закону №889-VIII, зокрема, відповідно до п.1 ч.1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 р. №196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» була погоджена пропозиція Міністерства інфраструктури і Державної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком. Державній службі з безпеки на транспорті в установленому порядку вказано забезпечити здійснення заходів, пов`язаних з виконанням пункту 1 цього розпорядження. 
Наказом Укртрансбезпеки від 09.09.2020 №340 (далі - наказ №340) (а.с. 39-44 Т.1) упорядковано структуру Державної служби України з безпеки на транспорті, яка була введена в дію наказом Укртрансбезпеки від 13.10.2020 №390 (далі - наказ №390) (а.с. 45-50 Т.1), в результаті чого посаду, яку займав ОСОБА_1 , скорочено. 
Спірним наказом Укртрансбезпеки від 12.01.2021 №30-к (зі змінами) позивача звільнено з посади начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. 
Відповідно до ч.3 ст.87 Закону №889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. 
Отже, у разі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, такий державний службовець підлягає звільненню в силу положень Закону. 
Слід розрізняти попередження про можливе майбутнє вивільнення, яке має бути зроблено не менш ніж за 30 днів до запланованого звільнення, а також пропозицію іншої роботи, яка може пропонуватися на розсуд керівника органу. 
Так, суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). 
З аналізу наведеного колегія суддів приходить до висновку, що при скорочені чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком. 
Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 був попереджений про наступне вивільнення 01.12.2020. На попереджені є власноручний підпис позивача про ознайомлення. Попередження про наступне вивільнення зроблено не менш ніж за 30 днів до запланованого звільнення (а.с. 9, 58 Т.1). 
Тобто, відповідачем дотримано вимоги статті 87 Закону №889-VIII в частині вивільнення працівників і твердження позивача про те, що його не ознайомлено які саме зміни вносилися, не відповідають дійсності, оскільки у попередженні зазначено, що відбулися зміни у структурі та штатному розписі Укртрансбезпеки, в результаті чого посаду, яку обіймав позивач, скорочено. 
Звільнення позивача відбулося у зв`язку зі скороченням посади внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті. 
Колегія суддів враховує, що в Укртрансбезпеці відбулися зміни в структурі та штатному розписі, що підтверджується матеріалами справи (копії штатних розписів Укртрансбезпеки за 2019 рік (а.с. 60-65, 93-98 Т.1) та 2020 рік (а.с. 45-50, 189-197 Т.1), відбулося скорочення посад державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. 
Із досліджених штатних розписів за 2019 – 2020 роки видно, що кількість штатних одиниць не змінилася та становила 613 осіб. 
Разом з тим, відповідно до штатного розпису Укртрансбезпеки на 2020 рік, введеного в дію наказом №390, до штату Укртрансбезпеки введено посаду заступник директора департаменту-начальник відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті, яка належить до підкатегорії посад Б2, а посаду начальник відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті, яка належить до підкатегорії посад Б3 - скорочено. 
Необхідно звернути увагу, що відповідно до п.1 ч.1 ст.41 Закону №889-VIII, державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення. 
За визначенням, наведеним у п.6 ч.1 ст.2 Закону №889-VIII, рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів. 
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №889-VIII, посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців. 
Згідно п.2 ч.2 ст.6 Закону №889-VIII, встановлено категорії посад державної служби, серед яких категорії "Б", до якої віднесено посади: керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів. 
Частиною 4 статті 6 Закону №889-VIII встановлено, що визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. №15 визначено перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій. 
Згідно із ч.1 ст.51 Закону №889-VIII, з метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за такими рівнями:
1) Апарат Верховної Ради України, Секретаріат Кабінету Міністрів України, постійно діючий допоміжний, допоміжні, консультативно-дорадчі органи, утворені Президентом України, апарати (секретаріати) Ради національної безпеки і оборони України. Центральної виборчої комісії. Рахункової палати, Конституційного Суду України. Верховного Суду, Офісу Генерального прокурора;
2) міністерства, центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом, який встановлений законом, апарати (секретаріати) вищих спеціалізованих судів, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) інші державні органи, юрисдикція яких поширюється на всю територію України;
4) державні органи, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя;
5) державні органи, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення. 
Укртрансбезпека відноситься до категорії державних органів, які вказані у п.3 ч.1 ст.51 Закону №889-VIII. 
Системно проаналізувавши положення Закону України «Про державну службу», можна дійти висновку, що нижчою посадою є посада державної служби, яка належить до нижчої підкатагорії посад державної служби, незважаючи на рівень державного органу, а також посада державної служби у державному органі з нижчим рівнем в межах однієї підкатегорії посад державної служби. У свою чергу, вищою посадою є посада державної служби, яка належить до вищої підкатагорії посад державної служби, незважаючи на рівень державного органу, а також посада державної служби у державному органі з вищим рівнем в межах однієї підкатегорії посад державної служби. 
З урахуванням наведеного, дослідивши штатні розписи, судом встановлено, що посада -заступник директора Департаменту-начальник відділу (підкатегорія Б2), не є рівнозначною посаді - начальник відділу (підкатегорія Б3). 
Таким чином, призначення на посаду за вищим рівнем, аніж обіймає (обіймав) державний службовець, може відбуватися лише за результатами конкурсу. 
Матеріалами справи підтверджується, що в Укртрансбезпеці відбулася скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури і штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. 
Отже, саме нормами Закону України «Про державну службу» (стаття 87) на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, які підлягають застосуванню як норми спеціального законодавства. Вказаним відхиляються доводи позивача з приводу невиконання відповідачем обов`язку в частині працевлаштування позивача. 
Приймаючи до уваги наведене правове регулювання та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами відповідача, що позивач не міг бути залишений на посаді начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті, так як посада, яку займав позивач до вивільнення відсутня у структурі штатного розпису Укртрансбезпеки. 
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
На підставі встановленого суд приходить до висновку, що при звільненні позивача з посади начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті як державного службовця, Державною службою України з безпеки на транспорті дотримано приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Спірні накази Укртрансбезпеки від 12.01.2021 №30-к, від 15.01.2021 №53-к та  від 04.02.2021 №175-к прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому відсутні підстави для задоволення таких позовних вимог. 
У зв`язку із безпідставністю позовних вимог про  визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 12.01.2021 №30-к, від 15.01.2021 №53-к та від 04.02.2021 №175-к, відсутні підстави і для поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині являються обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Водночас, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції від 17.05.2021 року в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог, тобто відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не являється предметом апеляційної перевірки. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи необ`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 17.05.2021 року в частині задоволених позовних вимог винесене з порушенням норм матеріального права, а тому таке судове рішення в оскарженій частині, згідно приписів статті 317 КАС України, слід скасувати і прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні відповідних позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд          
                              
                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – задоволити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в адміністративній справі №300/701/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку – скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Державної служби України з безпеки на транспорті №30-к від 12.01.2021 “Про звільнення ОСОБА_1 ”, №53-к від 15.01.2021 “Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 січня 2021 року №30-к", №175-к від 04.02.2021 "Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 січня 2021 року №30-к", поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації міжнародних перевезень Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті з 08.02.2021 та стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті  на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - і в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні цих позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в адміністративній справі №300/701/21 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 05.11.2021 року