ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

09 грудня 2021 року
м. Харків

справа № 622/1372/19
провадження № 22-ц/818/2358/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,

учасники справи:
позивачі – Харківська обласна прокуратура, Золочівська селищна рада Золочівського району Харківської області,
відповідачі – ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 14 січня 2021 року в складі судді Квітки О.О.,         

у с т а н о в и в :
18 листопада 2019 року Дергачівська місцева прокуратура, в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківській області) про скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави.
Позовна заява мотивована тим, що наказом Управління Держземагенства у Харківській області № 2855-СГ від 27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області. Орієнтовний розмір земельних ділянок 30 га, 25,0328 га, 23,3054 га, 6,0019 га, 28,5170 га, 17,3318 га, 12,9093 га, 5,3876 га, 15,0321 га, 50 га, призначення - сільськогосподарські угіддя (рілля) для ведення фермерського господарства. 
Наказом ГУ Держземагенства у Харківський області № 3630-СГ від 24 грудня 2014 року затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 6322680500:01:000:0313, площею 23,3054 га, із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення - сільськогосподарські угіддя (рілля) для ведення фермерського господарства строком на 49 років. На виконання зазначених наказів між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 05 травня 2015 року укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. За вказаним договором спірна земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства (пункти 2, 14 зазначеного договору). 
Зазначав, що 12 травня 2016 року між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін до вищевказаного договору оренди землі, відповідно до умов якої визначено розмір орендної плати. Розпорядженням Золочівської райдержадміністрації Харківської області від 03 липня 1997 року № 372 ОСОБА_1 надавалася земельна ділянка площею 43,28 га на території Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області для розширення фермерського господарства, на підставі якого останній отримав державний акт на право постійного користування землею серії ХР-13-00-000890. 
ОСОБА_1 належать земельні ділянки: площею 7,25 га - на підставі державного акту на право приватної власності серії ІІІ-ХР № 085228, що розташована на території Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площею 5,1958 га - на підставі державного акту серії ЯГ № 075495 від 10 квітня 2007 року, що розташована на території Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області для ведення фермерського господарства.
Крім того, ОСОБА_1 є засновником та керівником товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження-1881» (далі - ТОВ «Відродження-1881»), Селянської Спілки Управління Фермерських Господарств та Фермерське господарство (далі - ФГ) «Альфа», в якому є також і підписантом. 
ФГ «Альфа» засноване та зареєстроване 04 серпня 1998 року. Сільськогосподарська техніка, самохідні машини та механізми за ОСОБА_1 не обліковуються. Звертаючись до ГУ Держземагенства у Харківській області із заявою про отримання земельної ділянки, ОСОБА_1 мав на меті не створити нове фермерське господарство, а розширити земельний банк вже існуючого ФГ «Альфа» без проведення земельних торгів, як того вимагає закон, оскільки у останнього вже перебувають у власності земельні ділянки для ведення і створення фермерського господарства, що підтверджується державними актами. 
Позивач посилався на те, що відповідно до законодавства про фермерське господарство, порядок створення фермерського господарства включає два основні етапи: набуття засновником права на земельну ділянку для ведення фермерського господарства та створення і державна реєстрація фермерського господарства. Вказані дії ОСОБА_1 свідчать про грубе порушення та ігнорування останнім норм діючого законодавства, та про те, що єдиною метою для отримання спірних земельних ділянок було розширення земельного банку вже раніше створеного ФГ «Альфа», що прямо суперечить меті та духу Закону України «Про фермерське господарство». 
Ураховуючи наведене, Дергачівська місцева прокуратура просила суд скасувати накази, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, скасувати його реєстрацію та повернути земельну ділянку з кадастровим номером 6322680500:01:000:0313, площею 23,3054 га у відання держави.
Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 14 січня 2021 року позов Дергачівської місцевої прокуратури, поданий в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області - залишено без розгляду на підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 257 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що саме за державою, в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області, а не за Золочівською селищною радою Харківської області, в інтересах якої прокурором подано позов, зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322655100:05:002:0914. Тобто, Золочівська селищна рада Харківської області не є належним органом, уповноваженим державою здійснювати всі дії з приводу володіння, користування і розпорядження спірною земельною ділянкою.
Прокурором не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу щодо цієї земельної ділянки саме у Золочівської селищної ради Харківської області, як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист у порядку цивільного судочинства. Посилання прокурора на те, що спірна земельна ділянка перейшли у власність позивача - Золочівської селищної ради Харківської області внаслідок прийняття рішення ХІІ сесії VІІІ скликання Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області № 1941 від 30 жовтня 2018 року, згідно з яким, в тому числі і спірна земельна ділянка перейшла із земель державної власності до земель комунальної власності, не ґрунтуються на нормах закону, оскільки позивач не набув права власності на земельні ділянки через нездійснення державної реєстрації. 
Отже, є підстави для залишення позову без розгляду, оскільки прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та, відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому Законом України «Про прокуратуру» надано право захищати права, свободи та інтереси визначеного прокурором позивача (спеціальної процесуальної правоздатності).
01 лютого 2021 року Заступник керівника Харківської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Дергачівською місцевою прокуратурою на адресу Золочівської селищної ради Харківської області 09 жовтня 2019 направлено повідомлення згідно з вимогами статті 23 Закону України «Про прокуратуру» про намір звернутися до суду з вказаним позовом. З 09 жовтня 2019 року до моменту подання позову прокурором – 06 листопада 2019 року, тобто упродовж більш ніж місячний термін, заходи щодо захисту інтересів держави позивачем не вживались. 
Зазначав, що суд необґрунтовано відхилив посилання прокурора та не врахував, що відповідно до статей 15-1, 117,122 Земельного кодексу України, Положення про ГУ Держгеокадастру у Харківській області, розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року № 60-р ГУ Держгеокадастру у Харківській області видано наказ від 27 вересня 2018 року № 7018-СГ, згідно з яким Золочівській селищній об`єднаній територіальній громаді в особі Золочівської селищної ради Харківської області передано у комунальну власність 687 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 8167,6480 га, які розташовані за межами населених пунктів Золочівської селищної об`єднаної територіальної громади Харківської області. Посилався на те, що рішенням Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 30 жовтня 2018 року № 1941 прийнято 687 вищезазначених земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 8167,6480 га, які розташовані за межами населених пунктів Золочівської селищної об`єднаної територіальної громади Харківської області, у т.ч. спірну ділянку. Водночас судом не з`ясовано хто є власником спірної земельної ділянки і, відповідно, має реалізовувати право власника відносно них. Вважає, що суд першої інстанції усупереч вимог статті 263 ЦПК України не врахував правових позицій, викладених у постановах Вищого господарського суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 923/1397/16, та Верховного Суду України у постанові від 24 червня 2015 року у справі №6-318цс15, дійшов суперечливого висновку, що саме з моменту державної реєстрації у набувача виникає право власності на об`єкт нерухомого майна та пов`язані з цим правом правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.
02 березня 2021 року  ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відзив мотивовано тим, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини першої статті 374 ЦПК України).
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що наказом Головного управління Держземагенства України у Харківській області № 2855-СГ від 27 жовтня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області.
Орієнтований розмір земельних ділянок 30,000 га, 25,0328 га, 23,3054 га, 6,0019 га, 28,5170 га, 17,3318 га, 12,9093 га, 5,3876 га, 15,0321 га, 50,000 га за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства (а. с. 12).
Наказом Головного управління Держземагенства України у Харківській області № 3630-СГ від 24 грудня 2014 року «Про затвердження документаціїі з землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області.
Надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області, з кадастровим номером 6322680500:01:000:0313, площею 23,3054 га, за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.
Встановлено річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки (а. с. 13).
Відповідно до договору оренди землі від 05 травня 2015 року, укладеного між Головним управлінням Держземагенства України у Харківській області та ОСОБА_1 , останній прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 6322680500:01:000:0313, площею 23,3054 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля) строком на 49 років  (а. с. 20-23).
ОСОБА_1 є керівником або засновником в таких підприємствах: ТОВ «Відродження-1881» (код ЄДРПУО 39680976), Селянська Спілка Управління Фермерських Господарств (код ЄДРПУО 23327175), ГО сільгоспвиробників (код ЄДРПУО 41343219),   ФГ «Альфа» (код ЄДРПУО 21235629), що підтверджується інформацією Головного управління Державної фіскальної служби  у Харківській області від 21 серпня 2019 року (а. с. 25).
Листом від 09 жовтня 2019 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури повідомив голову Золочівської селищної ради Харківської області про прийняття рішення щодо представництва в суді інтересів держави та звернення до суду з позовом (а. с. 36-37).
Розпорядженням Золочівської райдержадміністрації Харківської області від 03 липня 1997 року № 372 ОСОБА_1 надана земельна ділянка площею 43,28 га на території Одноробівської сільської ради для розширення фермерського господарства, на підставі якого ОСОБА_1 отримав державний акт на право постійного користування землею (а. с. 27-28).
ОСОБА_1 належать земельні ділянки: площею 7,25 га, яка розташована на території Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - на підставі державного акту на право приватної власності серії ІІІ-ХР № 085228 та площею 5,1958 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства - на підставі державного акту серії ЯГ № 075495 (а. с. 29-30).
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Згідно із частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України у редакції, чинній на час пред`явлення позову, покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення Європейського суду з прав людини від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії»).
Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором  у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший-третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження  № 12-194гс19).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи зі змісту наведених норм права, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Таким чином у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про те, що прокурор не обгрунтував наявність правових підстав для представництва та не набув процесуального статусу органу, якому Законом України «Про прокуратуру» надано право захищати права, свободи та інтереси визначеного прокурором позивача (спеціальної процесуальної правоздатності), тому наявні правові підстави для залишення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України, є помилковим.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права (пункт 4 частини першої статті 379 ЦПК України).
З урахування викладеного, ухвала суду першої інстанції від 14 січня 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті спору, підстав для розподілу судового збору немає.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури - задовольнити. 
Ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 14 січня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року.
Головуючий –                                                                         А.В. Котелевець 

Судді – І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський