ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1805/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/3456/21 Категорія: на ухвалу 	Єщенко  О. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 жовтня 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого                 Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Василенко Л.І., Карпенко О.В.
Секретар Захарченко А.Д. 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – відповідач ОСОБА_2 

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Єщенко О.І. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 17.08.2021 року, о 12 год. 55 хв., за заявою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Расторгуєва Олександра Валерійовича про забезпечення позову, -
в с т а н о в и в :

         05 серпня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Расторгуєв О. В. звернувся в суд із заявою, в якій просив вжити заходів забезпечення поданого ним позову до суду в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору від 25.05.2018 року недійсним, поділ спільного майна та встановлення часток у ньому, усунення перешкод у користуванні спільним майном, встановлення порядку користування спільним майном, шляхом встановлення заборони на відчуження транспортного засобу марки TOYOTA SEQUOIA, рік випуску 2010, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак на момент подачі позову НОМЕР_2 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_3 , оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.
         В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказується, що до Уманського міськрайонного суду Черкаської області подано позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
       У період з 25.04.2015 року по 04.09.2018 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі. 
       В період шлюбних відносин 13.09.2017 року ними було набуте спільне майно подружжя, а саме : був придбаний автомобіль марки TOYOTA SEQUOIA, рік випуску 2010, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак на момент подачі позову НОМЕР_2 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_3 . 
       Однак, 25.05.2018 року відповідач ОСОБА_2 без згоди позивача ОСОБА_1 відчужив вказаний транспортний засіб на користь своєї матері ОСОБА_3 за відповідним договором. 
       Вказаний автомобіль увесь час перебував і перебуває у фактичному користуванні відповідача. 
       Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 як без згоди, так і без повідомлення позивача ОСОБА_1 , здійснив відчуження транспортного засобу, який перебував у спільній сумісній власності на користь третьої особи, не вжиття заходів щодо забезпечення позову надасть можливість третій особі – наявному власнику транспортного засобу здійснити відчуження вказаного майна на користь третіх осіб у будь-який час до набрання рішенням законної сили, що призведе до неможливості позивачем реалізовувати право володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном.
       Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Расторгуєва Олександра Валерійовича - задоволено.
       Заборонено відчуження транспортного засобу марки TOYOTA SEQUOIA, рік випуску 2010, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак на момент подачі позову НОМЕР_2 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_3 .
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
       В обгрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник ОСОБА_2 вказує, що в матеріалах справи відсутні докази стосовно того, що даний об`єкт майна є (чи був) спільним майном подружжя, а тому своєю ухвалою суд заздалегідь фактично прийняв рішення по суті справи, ставши на сторону позивача, що суперечить вимогам ЦПК України, який зазначає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
        ОСОБА_2 зазначає, що оскільки в суді діє змагальність сторін, то позивач повинна була навести докази того, що без забезпечення позову неможливе виконання рішення суду.
       Жодного доказу, який би підтверджував те, що майно може вибути з власності, бути проданим, тощо – наведено не було, а тому суд, постановивши дану ухвалу, керувався чим завгодно, окрім рівності сторін в процесі та змагальності, що є значним порушенням, вважає скаржник.
       Крім того, скаржник ОСОБА_2 посилається що, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області накладено арешт на весь автомобіль, тоді як позивач ОСОБА_1 претендує лише на 1/ 2 частину автомобіля, як на спільне майно подружжя, а тому, наклавши арешт на все майно, судом порушено норму щодо виходу за рамки вимог зазначених в позовній заяві.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/3456/21 від 17.08.2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, поділ спільного майна, виділення часток у ньому, усунення перешкод в користуванні спільним майном, встановлення порядку користування спільним майном.
       Сторони в судове засідання не з?явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення. Заяв та клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від учасників справи не надходило. Оскільки у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про розгляд апеляційної скарги в режимі відео конференції в судовому засіданні, призначеному на 29 вересня 2021 року на 16 год. 30 хв. було відмовлено апеляційним судом у зв`язку з технічною неможливістю та відсутністю надання Уманським міськрайонним судом Черкаської області відповідного залу, то розгляд апеляційної скарги був відкладений на іншу дату, оскільки учасники розгляду справи не з?явились в суд апеляційної інстанції.
       Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвалу суду першої інстанції скасуванню, виходячи із таких підстав. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Згідно частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Ухвала суду першої інстанції вимогам закону не відповідає, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.
       Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову, виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позивачем вимог, вказавши, що невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
       Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом допущено порушень вимог процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали, що є підставою для її скасування, виходячи з такого.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
        Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Згідно ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову. 
       Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.
       Позов забезпечується, зокрема, і забороною вчиняти певні дії.
       Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. 
       Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
       Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
       При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
       Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
       При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, , що представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Расторгуєв О. В. звернувся до суду з позовом, предметом та підставою якого є оспорювання правочину від 25.05.2018 року щодо відчуження ОСОБА_2 автомобіля TOYOTA SEQUOIA, рік випуску 2010 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , укладеного, на думку позивача, з порушенням вимог законодавства, поділ спільного майна та встановлення часток у ньому, усунення перешкод у користуванні спільним майном та встановлення порядку користування спільним майном.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
       Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
       Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
       Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, суд першої інстанції, прийшов до висновку про наявність, передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.
       Однак, колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_3 , якій належить транспортний засіб марки TOYOTA SEQUOIA, рік випуску 2010 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 не є стороною у справі, та навіть не залучена як третя особа, а тому апеляційний суд вважає, що дане забезпечення позову порушує права та інтереси ОСОБА_3 , як власника автомобіля, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не надав належної правової оцінки даному факту.
       Крім того, суд першої інстанції , задовольняючи заяву про забезпечення позову, вказав заборонити відчуження транспортного засобу, але не вказав кому саме транспортний засіб належить, що робить неможливим виконання ухвали суду за таких обставин. 
       Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях ( від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій саме відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
       Як вбачається із поданої позовної заяви від 05.08. 2021 року позивач вказала відповідачем лише ОСОБА_2 , який вже не є власником спірного транспортного засобу з травня 2018 року.
       Таким чином, колегія суддів апеляційного суду, встановивши, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не існує спору у відповідності до матеріалів справи, з`ясувавши обсяг позовних вимог безпосередньо між сторонами по справі ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) , а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, апеляційний суд приходить до висновку, що даний спосіб забезпечення позову не є адекватним та ефективним, оскільки ОСОБА_3 не є учасником процесу, а ОСОБА_1 з позовними вимогами до останньої не зверталась про визнання договору від 25.05.2018 року недійсним, що свідчить про безпідставне звернення із заявою про забезпечення позову про заборону відчуження транспортного засобу марки TOYOTA SEQUOIA, рік випуску 2010 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .
       Отже, враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду вважає, безпідставним звернення заявника представника ОСОБА_1 – адвоката Расторгуєва О.В. із заявою про забезпечення позову, оскільки заявлені вимоги спричинять порушення прав та законних інтересів інших осіб, а саме ОСОБА_3 , яка не є учасником процесу.
       Доводи заявника щодо можливого настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вирішення вимог клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.  
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено в майбутньому.
       За таких обставин, дослідивши матеріали справи, обставини справи, перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Расторгуєва О.В. щодо забезпечення позову, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, з вищевикладених обґрунтувань у постанові апеляційного суду.
       З огляду на вище викладене, ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням вимог процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування. 
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що забезпечення позову допускається
на будь – якій стадії розгляду справи, що не позбавляє позивача права в разі необхідності звернутись із заявою про забезпечення позову.
       Таким чином, оскільки при вирішенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконної ухвали, що є обов`язковою підставою для скасування ухвали, то колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала у відповідності до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням нової постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову. 
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2  – задовольнити.
       Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2021 року за заявою представника позивача ОСОБА_1  – адвоката Расторгуєва Олександра Валерійовича про забезпечення позову – скасувати, прийняти нову постанову.
       Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Расторгуєва Олександра Валерійовича про забезпечення позову.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
       Повний текст постанови складений 22. 10. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко