ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/26/21 Справа № 202/37798/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Петешенкової М.Ю, Свистунової О.В.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року 
по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:
В серпні 2012 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором №107К від 02.04.2008 року у розмірі 192027,51 грн., яка складається з наступного: 82402,13 грн. - заборгованість за кредитом, 90967,20 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 18468,70 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 9939,48 - штраф (процентна складова).
Стягнуто з Публічного акціонерного банка «Акцент-Банк» на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 107К від 02.04.2008 року у розмірі 10000 грн.
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто з Публічного акціонерного банка «Акцент-Банк» на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 923 грн. 10 коп. з кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2015 року в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №107К від 02.04.2008 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2015 року від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції дійшов до висновку, що з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача підлягає солідарно підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 173558,81 грн. та стягненню з Публічного акціонерного банка «Акцент-Банк» на користь позивача заборгованості у розмірі 10000 грн.
Однак з таким висновком погодитись не можливо з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору №107К від 02.04.2008року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 130000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 21,00% на рік з кінцевим терміном повернення 01.04.2013 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №107К від 02.04.2008року було укладено договір поруки з ОСОБА_1 від 02.04.2008 року та договір поруки з ПАТ «Акцент-Банк» №167 від 20.10.2010року.
Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно позовної заяви заборгованість за кредитом по кредитному договору №107К від 02.04.2008 року станом на 10.08.2012 року у розмірі 208979,15 грн. що складається з: 82402,13 грн. - заборгованість за кредитом, 90967,20 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 24420,34 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 9939,48 - штраф (процентна складова).
Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності щодо штрафів та пені. Розмір пені за 1 рік за період з 20.08.2011 року до 10.08.2012 року складає 18468,70 грн. 
За положеннями частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія звертає увагу, що згідно змісту апеляційної скарги, рішення місцевого суду оскаржується лише в частині стягнення боргу з апелянта, який є поручителем, тому апеляційний суд справу в частині задоволених позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 не переглядає, згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України.
В процесі розгляду справи в апеляційному суді за клопотанням відповідача ОСОБА_1 по справі призначено почеркознавчу експертизу, за висновком №417-21 від 07.07.2021 року підпис від імені поручителя ОСОБА_1 в договорі поруки №107К від 02.04.2008року в графі "Поручитель" (підпис) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Тобто, серед джерел доказів, відповідно до ст. 76 ЦПК України, крім іншого, є висновок експерта.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, зокрема для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
У статті 204ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021 року у справі № 441/1325/16-ц (провадження № 61-20329св19) зроблено висновок, що «правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність».
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).
Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Отже, колегія суддів вважає, що позовні вимоги відносно стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 не підлягають задоволенню,оскільки висновком почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_1 в договорі поруки №107К від 02.04.2008року в графі "Поручитель" виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 скасуванню і в цій частині винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь  ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору в розмірі 1384,65 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-
       
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року скасувати в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь  ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору в розмірі 1384,65 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        М.Ю.Петешенкова 

                                                                               О.В.Свистунова