ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2021 р.           Справа№ 910/6840/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Михальської Ю.Б. 
 
секретар судового засідання: Бендюг І.В.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 26.10.2021,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" та Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 04.08.2021 (повний текст складено 06.08.2021) 
у справі № 910/6840/21 (суддя Карабань Я.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про стягнення 2 197 037, 20 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП "ОМЕГА-КИЇВ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" про стягнення суми грошових коштів у розмірі 2 197 037, 20 грн, з яких: 551921,44 грн 3% річних та 1645115, 76 грн інфляційні втрати.
Позовні вимоги, з посиланням на статті 530, 610, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, статті 193, 265 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договорами поставки №53-129-01-18-01445 від 02.07.2018, №53-129-01-18-01459 від 09.07.2018 та №53-129-01-18-01554 від 19.09.2018, в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/6840/21 позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "ОМЕГА-КИЇВ" 328     555, 11 грн 3% річних, 1     640     635, 34 грн інфляційних втрат та 31     649, 99 грн судового збору.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про відстрочення виконання рішення задоволено.
Відстрочено виконання даного рішення до 31.12.2021.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем оплати поставленої позивачем за договорами №53-129-01-18-01445 від 02.07.2018, №53-129-01-18-01459 від 09.07.2018, №53-129-01-18-01554 від 19.09.2018 продукції на загальну суму 99160974, 00 грн, у зв`язку з чим з чим наявні підстави для стягнення нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних. Водночас, суд, встановивши неточність у здійснених позивачем розрахунках, здійснив перерахунок заявлених до стягнення сум. 
Крім того, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, з огляду на те, що відповідач є державним підприємством, яке має стратегічне значення у виробництві електроенергії, скрутне фінансово-економічне становище, а також ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами. Крім того, судом враховано, що порушення виконання зобов`язань за договорами не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (зворотного матеріали справи не містять).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів 

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення 469 314, 44 грн 3% річних, 1 640 635,34 грн інфляційних втрат, 14 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій та відстрочення до 31.12.2021 року виконання рішення - відмовити.
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що оскаржуване рішення ухвалене із неправильним застосуванням (неправильне тлумачення закону) норм матеріального права та на підставі недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що наявність помилки в періоді нарахування 3% річних виявив та вважає абсолютно справедливим й обґрунтованим перерахунок суду, однак, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення нарахованої суми 3 % річних. Так, ТОВ "НВП "Омега-Київ" вказує, що оскільки позивачем не заявлялось вимог про стягнення будь-яких штрафних санкцій (ані пені, ані штрафу) за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за поставки в межах договорів поставки № 53-129-01-18-01445 від 02.07.2018, № 53-129-01-18-01459 від 09.07.2018 та № 53-129-01-18-01554 від 19.09.2018, або збитків, застосування положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України недопустиме, адже 3% річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою не відносяться до штрафних санкцій.
Позивач також вважає, що відповідачем не доведено наявність підстав для відстрочення рішення суду першої інстанції.
Крім того, скаржник вказує, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 14600,00 грн судом першої інстанції не розглянута, з огляду на що просить розглянути її та задовольнити.

З оскаржуваним рішення також не погодився відповідач, який звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та просить рішення Господарського суду м. Києва від 04.08.2021 у справі № 910/6840/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ТОВ «НВП «ОМЕГА-КИЇВ» відмовити повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи.
Скаржник звертає увагу на те, що при зверненні з даним позовом до суду першої інстанції позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог, а саме позивачем об`єднано у одному позові три різні вимоги, які не пов`язані між собою підставою виникнення, оскільки вони виникли по трьом різним зобов`язанням, які ніяким чином не пов`язані між собою. Таким чином, відповідач вважає, що суд першої інстанції відкривши провадження у справі не дотримався та фактично порушив частину 1 статті 173, пункт 2 частини 5 статті 174 ГПК України, оскільки відповідно до вказаних норм процесуального права він мав її повернути, а не приймати до розгляду.
Відповідач також, з посиланням на положення частини 1 статті 614 ЦК України, вказує, що вина відповідача у простроченні зобов`язання перед позивачем відсутня, у зв`язку з чим наявні підстави для не застосування у даному випадку положень статті 625 ЦК України.
Крім того, скаржник вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки обставинам, на які посилався відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, зокрема, що стосується недотримання позивачем досудового врегулювання спору, що потягло за собою порушення пунктів 9.1 та 9.2 укладених договорів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач вважає її необґрунтованою, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги ДП «НАЕК «Енергоатом» відмовити повністю, рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі № 910/6840/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 469 314, 44 грн 3% річних, 1 640 635, 34 грн інфляційних втрат, 14 600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір задовольнити у повному обсязі, у задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій та відстрочення до 31.12.2021 виконання рішення - відмовити.

Явка представників в судове засідання

В судове засідання 26.10.2021 представник відповідача не з`явився. Натомість 25.10.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю прибуття представника відповідача в судове засідання.
Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу №910/6840/21 до розгляду на 05.10.2021.
05.10.2021 в судове засідання представник відповідача не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення.
Ухвалою від 05.10.2021 розгляд справи відкладено на 26.10.2021.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
В той же час за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
З огляду на викладене та враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки, по-перше, відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи; по-друге, за клопотанням відповідача розгляд справи вже відкладався; по-третє, відповідач не надав жодного доказу в підтвердження неможливості неявки представника в судове засідання, у зв`язку з чим доводи, викладені у клопотанні, визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції 

Як підтверджено матеріалами справи, у 2018 році між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено три договори поставки, а саме: 02.07.2018 за №53-129-01-18-01445, 09.07.2018 за №53-129-01-18-01459 та 19.09.2018 за №53-129-01-18-01554 (далі - договори).
Дослідивши умови вказаних договорів поставки, судом встановлено, що останні є ідентичними за формою і змістом та відрізняються лише ціною і строком оплати.
Так, відповідно до п.1.1. договорів постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорах, поставити пристрої теплотехнічного контролю та допоміжні електромонтажні вироби для ПТК САР УСБ, низьковольтну електроапаратуру (надалі - продукція), виробництва "ПрАТ "Самбірський приладобудівний завод "Омега" для ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію в порядку та на умовах договору.
Згідно з пунктами 3.1. сума договору №53-129-01-18-01445 від 02.07.2018 становить 69572118, 00 грн, договору №53-129-01-18-01459 від 09.07.2018 - 11297246, 00 грн та договору №53-129-01-18-01554 від 19.09.2018 - 18291600, 00 грн.
Пунктами 4.2. договорів передбачено, що оплата продукції проводиться покупцем шляхом перерахування коштів за договором №53-129-01-18-01445 від 02.07.2018 протягом 60 робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції, за  договором №53-129-01-18-01459 від 09.07.2018 протягом 30 робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції та за договором №53-129-01-18-01554 від 19.09.2018 протягом 45 робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.
Строк дії договорів:
-          №53-129-01-18-01445 від 02.07.2018 до 31.12.2018;
-          №53-129-01-18-01459 від 09.07.2018 до 31.12.2018; 
-          №53-129-01-18-01554 від 19.09.2018 до 31.12.2019, 
а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку (пункти 10.1. договорів).
Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору №53-129-01-18-01445 від 02.07.2018, позивачем за видатковими накладними: №41 від 24.07.2018, №44 від 31.07.2018, №51 від 15.08.2018, №52 від 15.08.2018, №55 від 31.08.2018, №56 від 31.08.2018, №66 від 10.10.2018, №67 від 10.10.2018, №83 від 09.11.2018, №82 від 09.11.2018 поставлено відповідачу товар на загальну суму 69572118, 00 грн.
На вказану суму поставки між сторонами було підписано наступні акти приймання-передачі ТМЦ: 30.07.2018 за №4059 на суму 1100   700, 00 грн; 06.08.2018 за №4069 на суму 1849 176, 00 грн; 20.08.2018 за №4077 на суму 11498658, 00 грн; 30.08.2018 за №4081 на суму 2124666, 00 грн; 11.09.2018 за №4091 на суму 19827294, 00 грн; 11.09.2018 за №4092 на суму 7297524, 00 грн; 23.10.2018 за №4145 на суму 13786506, 60 грн; 26.10.2018 за №4150 на суму 3134388, 00 грн; 16.11.2018 за №4169 на суму 3729384, 00 грн; 27.11.2018 за №4174 на суму 5223822, 00 грн.
Відповідачем у свою чергу сплачено позивачу вартість отриманої продукції в загальному розмірі 69572118, 00 грн, однак з порушенням строків оплати, а саме: 03.09.2018 - 1100700, 00 грн, 21.09.2018 - 1849176, 00 грн, 31.10.2018 - 3000000, 00 грн, 22.11.2018 - 3000000, 00 грн, 29.12.2018 - 5498658, 00 грн, 24.09.2018 - 2124666, 00 грн, 07.03.2019 - 3000000, 00 грн, 19.03.2018 - 6827294, 00 грн, 29.03.2019 - 7000000, 00 грн, 17.04.2019 - 3000000, 00 грн, 16.10.2018 - 7297524, 00 грн, 19.04.2019 - 13786506, 00 грн, 29.12.2018 - 3134388, 00 грн, 04.02.2018 - 580180, 00 грн, 29.12.2018 - 5223822, 00 грн, що підтверджується довідкою АТ "Райффайзен Банк Аваль" про надходження коштів від 15.02.2021 за вих. №Д1-В43/30/508.
На виконання умов договору №53-129-01-18-01459 від 09.07.2018, позивачем за видатковими накладними №63 від 18.09.2018, №65 від 26.09.2018, №68 від 10.10.2018, №75 від 26.10.2018 поставлено відповідачу товар на загальну суму 11297256, 00 грн.
Крім того, між сторонами підписано акти приймання-передачі ТМЦ №4120 від 28.09.2018 на суму 2959524, 00 грн; №4127 від 09.10.2018 на суму 1267680, 00 грн; №4151 від 26.10.2018 на суму 3784392, 00 грн; №4155 від 05.11.2018 на суму 3285660, 00 грн.
Як встановлено судом, відповідач несвоєчасно сплатив позивачу вартість отриманої продукції в загальному розмірі 11297256, 00 грн, а саме: 31.10.2018 - 2959 524, 00 грн, 23.11.2018 - 1267680, 00 грн, 12.03.2019 - 3784392, 00 грн, 19.02.2019 - 3285660, 00 грн, що підтверджується довідкою АТ "Райффайзен Банк Аваль" про надходження коштів від 15.02.2021 за вих. №Д1-В43/30/508.
На виконання умов договору №53-129-01-18-014554 від 19.09.2018, позивачем за видатковими накладними: №76 від 31.10.2018, №84 від 30.11.2018 поставлено відповідачу товар на загальну суму 18291600, 00 грн.
На вказану суму поставки між сторонами було підписано акти приймання-передачі ТМЦ за №1032/61 від 08.11.2018 за на суму 1 464720, 00 грн та №1116/61 від 10.12.2018 на суму 16 826 880, 00 грн.
У свою чергу відповідачем несвоєчасно сплачено позивачу вартість отриманої продукції в загальному розмірі 18291600, 00 грн, а саме: 04.02.2019 - 1264720, 00 грн, 26.04.2019 - 12000000, 00 грн, 21.05.2019 - 826880, 00 грн, 31.05.2019 - 1000000, 00 грн, 16.07.2019 - 3000000, 00 грн, що підтверджується довідкою АТ "Райффайзен Банк Аваль" про надходження коштів від 15.02.2021 за вих. №Д1-В43/30/508.
Вказані видаткові накладні та акти приймання-передачі ТМЦ підписані представниками позивача та відповідача без будь-яких заперечень і скріплені печатками товариств.
Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договорами поставки в частині своєчасної оплати поставленої продукції, а тому позивач, звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача 551921, 44 грн 3% річних та 1645115, 76 грн інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.
Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 173, абз. 4 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірним зобов`язаннями та регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного Кодексу України та статті 193 Господарського Кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк як передбачено договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. 
Так, згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Матеріалами справи (видаткові накладні та акти приймання-передачі ТМЦ) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу продукції згідно договорів №53-129-01-18-01445 від 02.07.2018, №53-129-01-18-01459 від 09.07.2018 та договору №53-129-01-18-01554 від 19.09.2018 на загальну суму 99160974, 00 грн.
Відповідач, у свою чергу, повністю оплатив поставлену позивачем продукцію на загальну суму 99160974, 00 грн, однак з порушенням строку встановленого пунктами 4.2. договорів.
Вказані обставини не є спірними та визнаються учасниками справи, а тому відповідно до положень частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини 2 статті 625 Ц Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки, судом встановлено обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати поставленої позивачем продукції, позовні вимоги є обґрунтованими, а позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі нарахувати та стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних у відповідності до положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. 
Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 551921, 44 грн та 1645115, 76 грн інфляційних втрат, розрахованих за кожним договором окремо.
Разом з тим, перевіривши розрахунок суми 3% річних, здійснений позивачем за договором №53-129-01-18-01554 від 19.09.2018, суд першої інстанції встановив, що він є арифметично невірним, оскільки при розрахунку позивачем невірно визначено кількість днів прострочення. Так, за договором №53-129-01-18-01554 від 19.09.2018 3% річних підлягають стягненню у розмірі 123647,95 грн, за розрахунком суду першої інстанції, перевіреного судом апеляційної інстанції.
Також здійснивши перерахунок 3% річних за договором №53-129-01-18-01445 від 02.07.2018 у сумі 299310,56 грн за загальний період з 15.11.2018 по 18.04.2019 та за договором №53-129-01-18-01459 від 09.07.2018 у сумі 46355,93 грн за загальний період з 22.11.2018 по 18.02.2019, судом встановлено, що вказані розрахунки є арифметично вірним та обґрунтованими.
Крім того, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за кожним договором окремо, а саме за договором №53-129-01-18-01459 від 09.07.2018 у сумі 137135, 06 грн за загальний період з грудня 2018 року по лютий 2019 року, за договором №53-129-01-18-01554 від 19.09.2018 у сумі 407629, 12 грн за загальний період з грудня по липень 2019 року, суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними та обґрунтованими.
Водночас, розрахунок за договором №53-129-01-18-01445 від 02.07.2018 у сумі 1 100 351, 58 грн за загальний період з листопада 2018 року по квітень 2019 року є невірним, а саме арифметично невірно визначено загальну суму до стягнення 1 100 351, 58 грн, оскільки за розрахунком суду, перевіреного судом першої інстанції, за загальний період з листопада 2018 року по квітень 2019 року, враховуючи суми поставки та оплати, з відповідача підлягає стягненню 1095871, 16 грн інфляційний втрат. 
Відтак, загальний розмір 3% річних, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача становить - 469314,44 грн, інфляційних - 1640635,34 грн.
Водночас, відповідачем заявлене клопотання про зменшення 3% річних, яке мотивоване тим, що відповідач є державним підприємством, джерелом доходу якого є виробництво енергії, на даний час дебіторська заборгованість за фактичну відпущену електроенергію становить 24139, 09 млн грн. Несвоєчасна оплата була пов`язана не з власною діяльністю, а через неналежне виконанням підприємствами, які мають монопольне становище на ринку, зобов`язань перед відповідачем. Окрім того зазначає, що за результатами господарської діяльності в 2020 році чистий збиток підприємства склав 4      845      208      000, 00 грн на підтвердження чого надано звіт про фінансовий результат за 2020 рік, а стягнення  інфляційних втрат та 3% річних у заявленому розмірі створить додаткові фінансові навантаження та, як наслідок може призвести до затримки фінансування планових робіт, що вплине на процес виробництва електроенергії. 
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2021 у справі № 902/417/18, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оцінюючи обґрунтованість вищенаведених доводів відповідача суд першої інстанції вірно врахував, що відповідач є державним підприємством, яке має стратегічне значення у виробництві електроенергії, скрутне фінансово-економічне становище, а також ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами. 
Крім того, судом враховано, що порушення виконання зобов`язань за договорами не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (зворотного матеріали справи не містять).
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення розміру заявлених до 3 % річних на 30 % від заявленої до стягнення суми, у зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 328555, 11 грн 3% річних.
Зменшення розміру 3% річних на 30% суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 640635, 34 грн інфляційних втрат та 328555, 11 грн 3% річних. 

Крім того, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення суду до 31.12.2021, яке мотивоване відсутністю вини у виникненні спору, недостатністю коштів, внаслідок не розрахунку Гарантованим покупцем, який є монополістом-покупцем виробленої електричної енергії, наявністю виконавчих проваджень.
Відповідно до частини першої статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Положеннями статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.
В силу закріплених в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) принципів на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява №6962/02).
Однак, за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява №60858/00).
З огляду на викладене вище, строк відстрочення виконання рішення до п`яти місяців, в тому числі зважаючи на необхідність таких дій задля забезпечення балансу інтересів всіх учасників відносин у сфері виробництва електричної енергії на час врегулювання державою ситуації із відповідними розрахунками, жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції позивачу права на суд.
Зважаючи на наведені відповідачем доводи та обґрунтування необхідності вжиття такої процесуальної дії, а також подані на їх підтвердження докази, враховуючи можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення, беручи до уваги інтереси обох сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та відстрочити виконання рішення суду до 31.12.2021.
Колегія суддів визнає зазначений вище висновок суду першої інстанції обґрунтованим, законним, таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, встановленим обставинам справи та таким, що не порушує інтересів позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" та стягнення з відповідача 640635, 34 грн інфляційних втрат та 328555, 11 грн 3% річних.

Стосовно доводів відповідача про те, що судом порушено положення частини 1 статті 173, пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 1, 2 статті 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:
1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;
2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;
3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Відповідно до частини 4 вказаної вище статті не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Беручи до уваги те, що усі три договори, за якими заявлено позовні вимоги, укладені між позивачем та відповідачем, за своїми умовами є ідентичними за формою і змістом та відрізняються лише ціною і строком оплати, підстав вважати висунуті вимоги різними та такими, що порушують правила об`єднання позовних вимог, які передбачено положеннями статті 173 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Посилання відповідача на необхідність досудового врегулювання спору у відносинах, що склались між сторонами за договорами поставки (пункти 9.1 та 9.2.), колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.
Вказаною нормою Господарського кодексу України передбачено, що позивач при порушенні його прав та інтересів має право звернутися до відповідача з письмовою претензією, тобто це є саме правом позивача, а не його обов`язком.

Відповідач у апеляційній скарзі також зазначає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 14600,00 грн судом першої інстанції не розглянута, з огляду на що просить розглянути її та задовольнити.
Колегією суддів встановлено, що у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" просило стягнути з відповідача орієнтовну суму витрат на правничу допомогу у розмірі 14400,00 грн.
Разом з тим, при прийнятті рішення, судом першої інстанції не розглянуто заявлені вимоги та не досліджено, подані на його підтвердження докази.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Витрати на професійну правничу допомогу в силу положень статті 123 ГПК України входять до складу судових витрат.
Відтак, у даному випадку, оскільки судом першої інстанції не було розглянуто вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 14400,00 грн, суд апеляційної інстанції не має повноважень досліджувати дані обставини, а позивачу слід звернутись до Господарського суду міста Києва із заявою про винесення додаткового рішення.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянтів по суті їх скарг в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/6840/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/6840/21залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/6840/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/6840/21 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/6840/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 01.12.2021 після виходу з лікарняного та відпусток суддів Тищенко А.І. та Скрипи І.М.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                Ю.Б. Михальська