Постанова
Іменем України                                   
                                                                                                
24 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 446/708/18
провадження № 61-10668св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: ОСОБА_4 , Добротвірська селищна рада Кам`янка-Бузького району Львівської області, відділ приватизації Добротвірського комунального підприємства «Підприємство по обслуговуванню житла»,
третя особа - Служба у справах дітей Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації у Львівській області,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_5 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду 
від 26 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., 
Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , Добротвірської селищної Кам`янка-Бузького району Львівської області, відділу приватизації Добротвірського комунального підприємства «Підприємство по обслуговуванню житла» (далі - Добротвірське КП «Підприємство по обслуговуванню житла»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації у Львівській області, про часткове скасування наказу та переведення квартири до комунального житлового фонду.
Позовну заяву мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 одноособово зареєстровано право власності на житлову квартиру 
АДРЕСА_1 . Зазначена квартира надана ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до ордера від 23 червня 1993 року № 1370, на підставі рішення Виконавчого комітету Добротвірської селищної ради від 17 червня 1993 року № 46. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , який з 03 жовтня 1994 року був зареєстрований у спірній квартирі. Всі члени сім`ї, перебуваючи на квартирній черзі, з часу отримання житла набули право на безоплатну приватизацію житла відповідно до 
статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». До 04 квітня 2008 року (до часу вирішення питання про приватизацію квартири) на той час неповнолітня ОСОБА_1 та малолітній 
ОСОБА_2 з 20 березня 2008 року були зняті з реєстрації у квартирі, внаслідок чого втратили право на приватизацію квартири. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зняті з реєстрації у квартирі з порушенням їхніх прав на житло, оскільки квартира надавалася сім`ї у складі трьох осіб, проте надалі була безпідставно приватизована на одну особу. 
Вказували, що при знятті їх з реєстрації не було отримано згоди органу опіки та піклування, не досліджено питання щодо порушення прав дітей на житло. ОСОБА_3 , дружина відповідача ОСОБА_4 , 25 березня 2004 року також була виписана із спірної квартири. Внаслідок протиправних дій відповідача їм не було відомо про порушення їхніх прав на безоплатну приватизацію майна.
Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили суд частково скасувати наказ Добротвірської теплової електричної станції (далі - Добротвірська ТЕС) 
від 04 квітня 2008 року № 112 «Про передачу житлових квартир у власність громадян» у частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 житлової квартири АДРЕСА_1 та перевести спірну квартиру до комунального житлового фонду.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року у складі ОСОБА_6 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. 
Скасовано наказ Добротвіської ТЕС від 04 квітня 2008 року за № 112 «Про передачу житлових квартир у власність громадян» у частині передачі 
у приватну власність ОСОБА_4 житлової квартири АДРЕСА_1 та переведено зазначену квартиру до комунального житлового фонду. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право позивачів на приватизацію майна не реалізовано через протиправні дії ОСОБА_4 , у зв`язку з реєстрацією ним спірної квартири у приватну власність одноособово.
ОСОБА_5 як особа, яка не брала участі у справі, оскаржив зазначене судове рішення в апеляційному поряду.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року апеляційне провадження у цій справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 закрито на підставі пункту третього статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 11 листопада 2019 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-22634св19).
Постанову Верховного Суду мотивовано тим, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що вирішення спору у цій справі в обраний сторонами спосіб має значення для належного виконання рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року у справі № 446/405/17.
Рішення суду першої інстанції щодо скасування наказу Добротвірської ТЕС від 04 квітня 2008 року № 112 «Про передачу житлових квартир у власність громадян» та передачу квартири, яка належала ОСОБА_4 на праві приватної власності, до комунального житлового фонду впливає на права та інтереси ОСОБА_5 , оскільки заявник має правомірні очікування на виконання рішення суду про стягнення боргу за рахунок майна, яке було 
у відповідача, а тому зацікавлений у поверненні правового становища ОСОБА_4 у попередній стан, відповідно до якого він є власником спірного майна.
Постановою Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 
від 05 листопада 2018 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що позивачі не надали доказів того, що відповідач ОСОБА_4 , діючи незаконно, без їх відома, здійснив зняття їх з реєстрації місця проживання. 
Окрім цього, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не дослідив всіх обставин справи, та не взяв до уваги, що на момент розгляду спору, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , знаходилась під арештом.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду, 
 ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував того, що вона заяви про зняття її з місця реєстрації не подавала, в той час проживала разом із матір`ю, батько без її згоди та згоди молодшого брата зняв їх з реєстрації з місця проживання.
Зазначає, що у матеріалах справи міститься довідка Добротвірського КП «Підприємство по обслуговуванню житла» від 16 серпня 2017 року, згідно 
з якою:
ОСОБА_4 був зареєстрований на 
АДРЕСА_2 з 04 жовтня 1993 року до 20 березня 2008 року, знову був зареєстрований за вказаною адресою 01 квітня 2008 року;
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована 
за вказаною адресою з 04 жовтня 1993 року до 20 березня 2008 року.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 
за вказаною адресою з 04 жовтня 1993 року до 20 березня 2008 року.
Зазначає, що приватизація квартири, згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, відбулася 04 квітня 2008 року, тобто через два тижні після зняття їх з реєстрації.
Вказує, що на час приватизації вказаної квартири та зняття їх з реєстрації за місцем проживання їй було 15 років, а братові - 13 років.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного                             у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 
№ 711/4431/17 (провадження № 61-11933св18), від 16 грудня 2020 року 
у справі № 206/4028/18 (провадження № 61-1635св20), від 07 липня 
2021 року у справі № 554/3289/20 (провадження № 61-2951св21).
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23 червня 1993 року ОСОБА_4 на сім`ю із трьох осіб, а саме: він, дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_1 , видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_3 на підставі рішення Виконавчого комітету Добротвірської селищної ради від 17 червня 1993 року № 46 (а.с. 16).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 квітня 2008 року, виданого приватизаційним бюро Добротвірської ТЕС на підставі наказу по Добротвірській ТЕС від 04 квітня 2008 року 
за № 112, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру  АДРЕСА_1 , загальною площею 69,8 кв. м, яка складається з трьох кімнат, коридору, кухні, ванної, туалету, двох лоджій (а.с. 15).
У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивував тим, що 15 травня 2015 року він позичив ОСОБА_4 6 045,00 дол. США строком до 01 січня 
2016 року з виплатою 400,00 дол. США відсотків щомісяця. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав йому відповідну розписку.
Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 
від 31 березня 2017 року до розгляду справи по суті заборонено відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 на праві власності 
за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказана ухвала не скасована та була чинною на час ухвалення рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 листопада 
2018 року.
Згідно з довідкою Добротвірського КП «Підприємство по обслуговуванню житла» від 16 серпня 2017 року № 34 ОСОБА_4 , 1964 року народження, був зареєстрований у квартирі 
АДРЕСА_1 , у період 
з 04 жовтня 1993 року до 20 березня 2008 року та з 01 квітня 2008 року. ОСОБА_3 , 1964 року народження, була зареєстровані у зазначеній квартирі у період з 04 жовтня 1993 року до 25 березня 2004 року, ОСОБА_1 , 1992 року народження - у період з 04 жовтня 1993 року до 20 березня 2008 року і з 31 січня 2012 року до 24 липня 2017 року, 
з 15 серпня 2017 року. ОСОБА_2 , 1994 року народження, - у період 
з 03 жовтня 1994 року до 20 березня 2008 року, з 06 листопада 2013 року до теперішнього часу (а.с. 17).
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області від 10 жовтня 2017 року № 110 про розгляд заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про реприватизацію квартири АДРЕСА_1 , вирішено рекомендувати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з питання про реприватизацію спірної квартири звернутися до суду.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 
від 20 вересня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг у сумі 535 045,65 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року 
в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 535 045,00 грн та судового збору в сумі 5 670,00 грн змінено. Вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг в сумі 
235 531,80 грн та 2 495,00 грн судових витрат.
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Спір у справі виник у зв`язку з відмовою органу приватизації позивачам 
у реприватизації спірної квартири.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Згідно зі статтею 345 ЦК Українифізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що 
є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Статтею 3 Закону України від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 
10 квадратних метрів на сім`ю.
Відповідно до пункту 5 статті 5 вказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.
Згідно з пунктом 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно з цією процедурою, у тому числі і рішення органу приватизації.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на момент зняття позивачів з реєстрації) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа 
з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено за зверненням іншої особи та на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку.
Зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх, які не мають батьків, та осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється 
за погодженням з органами опіки і піклування.
Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази 
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 23 червня 1993 року ОСОБА_4 на сім`ю із трьох осіб, а саме: він, дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_1 , видано ордер на право зайняття квартири 
АДРЕСА_3 на підставі рішення Виконавчого комітету Добротвірської селищної ради від 17 червня 1993 року № 46 (а.с. 16).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 квітня 2008 року, виданого приватизаційним бюро Добротвірської ТЕС на підставі наказу по Добротвірській ТЕС від 04 квітня 2008 року 
за № 112, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 15).
У приватизації спірного житлового приміщення позивачі участі не брали. 
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та відмовляючи в задоволенні позовних вимог посилався на те, що відповідно до копій паспортів позивачів, такі містять відмітки про зняття з реєстрації місця проживання та про нову реєстрацію місця проживання, тому твердження позивачів, що вони не знали про те, що вони виписані з квартири, не відповідають дійсності.
При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що станом на 20 березня 2008 року, на час зняття з реєстрації місця проживання, ОСОБА_1 було лише 15 років, а паспорт їй видано після досягнення шістнадцятирічного віку, тобто після ІНФОРМАЦІЯ_4 , та не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона особисто заяву про зняття її з реєстрації місця проживання до органу реєстрації не подавала.
Натомість суд першої інстанції, встановивши, що право позивачів на приватизацію майна не реалізовано через протиправні дії відповідача ОСОБА_4 , у зв`язку реєстрацією ним спірної квартири одноособово 
у приватну власність, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог 
статей 263-265 ЦПК Україниправильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду.
Відповідно до статті413 ЦПК України судкасаційної інстанції скасовуєпостанову суду апеляційноїінстанції повністю абочастково і залишаєв силі судоверішення суду першоїінстанції у відповіднійчастині, якщо 
в передбачених статтею 400 цього Кодексу межахвстановить, що судомапеляційної інстанції скасованосудове рішення, якевідповідає закону.
Щодо судових витрат 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове,цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір 
у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 18 червня 
2021 року № РМ-12764.
Отже, документально підтверджені судові витрати у розмірі 908,00 грн підлягають стягненню з  ОСОБА_4 , Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, відділу приватизації Добротвірського КП «Підприємство по обслуговуванню житла» на користь ОСОБА_1 у рівних частинах, а саме по 302,66 грн.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Постанову Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року скасувати.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року залишити в силі.
Стягнути з ОСОБА_4 , Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, відділу приватизації Добротвірського комунального підприємства «Підприємство по обслуговуванню житла» на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у рівних частинах, а саме по 302 (триста дві) гривні 66 (шістдесят шість) копійок.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк