КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
18 листопада2021 року                                                                             м. Київ
 
Унікальний номер справи № 376/2936/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/14283/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.,
   суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
   за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Віговського С.І., по справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно,-
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_2 та за ОСОБА_2 по Ѕ частині за кожним право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 38,10 кв.м. та житловою площею 20,90 кв.м., що належала ОСОБА_3 (а.с. 2).
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_2 по Ѕ частини за кожним, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 38,10 кв.м., житловою площею 20,90 кв.м., що належала - ОСОБА_3 (а.с. 21).
У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року за нововиявленими обставинами, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування заяви зазначала, що їй належала спірна квартира АДРЕСА_1 , оскільки вона особисто придбала квартиру за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 03 грудня 2010 року державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. за реєстраційним № 4125, зареєстрована в КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12 грудня 2010 року за № 32244167. Нещодавно заявниці стало відомо, що на підставі вищевказаного рішення суду неповнолітня онука, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почала претендувати на належну їй квартиру в якості спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_2 (батька ОСОБА_2 ) згідно з поданого до неї позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування у цивільній справі № 376/2431/20. 
Зазначала, що матеріали справи не містять жодного належного, допустимого та достовірного доказу того, що позивач ОСОБА_2 саме з 2006 року почав проживати у спірній квартирі, оскільки згідно його паспортних даних вбачається протилежне. Також відсутні докази, що позивач утримував спірну квартиру в належному стані, сплачував комунальні послуги, проводив ремонт, та що з ним проживала неповнолітня ОСОБА_2 . Неповнолітня ОСОБА_2 з 31 серпня 2013 року за дозволом ОСОБА_3 була зареєстрована у спірній квартирі АДРЕСА_1 , однак фактично в ній весь цей час з моменту реєстрації не проживала, що виключає підставу добросовісного заволодіння чужим майном.
Вважає, що доказами, якими підтверджуються нововиявлені обставини та які спростовують факти, покладені в основу судового рішення, є акт обстеження помешкання, складений депутатом Сквирської міської ради Київської області Лозинським В.Л. від 13 листопада 2018 року за № 391, зареєстрованого у Сквирській міській раді Київської області за вих. № 652 від 13 листопада 2018 року, згідно якого позивач ОСОБА_2 до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживав із заявницею ОСОБА_3 , яка була на його утриманні адресою: АДРЕСА_2 ; акт депутата Сквирської міської ради VII скликання Сільченко С.І. від 14 листопада 2018 року вих. № 655, підтвердженого підписом секретаря Сквирської міської ради Бондар В.О. у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким встановлено факт, що при обстеженні житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , що належить заявнику, зі слів свідків (сусідів) в даний час за даною адресою зареєстровані, але не проживають більше року, зокрема, ОСОБА_2 (2004 року народження) (а.с. 63-69).
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 червня 2021 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно задоволено. Поновлено строк звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Скасовано рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог повністю (а.с. 105-110).
Не погодившись з рішенням суду, 25 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (а.с. 114-118).
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року набрало законної сили 22 грудня 2017 року, а не 04 березня 2020 року як зазначено в заяві ОСОБА_3 . Зазначала, що посилання заявника на акт обстеження помешкання, складений депутатом Сквирської міської ради Київської області Лозинським В.Л. від 13 листопада 2018 року за № 391 та акт депутата Сквирської міської ради VII скликання Сільченко С.І. від 14 листопада 2018 року вих. № 655, як нововиявлені обставини, є безпідставними, оскільки ці докази створені у 2018 році після ухвалення рішення.
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат Супрун І.І. заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси електронної пошти та телфонограмами із забезпеченням фіксації таких повідомлень.  ОСОБА_2 подала письмову заяву в якій підтримала подану нею апеляційну скаргу і просила розглянути справу за її відсутності. ОСОБА_3 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Супурн І.І. під особистий підпис (а.с. 135-139, 144-151).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). 
Таким чином, судом апеляційної інстанції забезпечено право осіб, які беруть участь у справі, з`явитись до суду, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Задовольняючи заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 звернулася до суду в межах трирічного строку з дня набрання рішенням законної сили, та дізналася про нововиявлені обставини з акту обстеження помешкання, складеного депутатом Сквирської міської ради Київської області Лозинським В.Л. від 13 листопада 2018 року за № 391 та акту депутата Сквирської міської ради VII скликання Сільченко С.І. від 14 листопада 2018 року вих. № 655, які не оцінювались судом стосовно обставин, що були встановлені судом.
Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у грудні 2017 року позивач в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_2 та за ОСОБА_2 по Ѕ частині за кожним право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 38,10 кв.м. та житловою площею 20,90 кв.м., що належала ОСОБА_3 (а.с. 2).
У грудні 2017 року ОСОБА_3 подала до суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги повністю з проханням розглядати справу без її участі (а.с. 19).
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_2 по Ѕ частини за кожним, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 38,10 кв.м., житловою площею 20,90 кв.м., що належала - ОСОБА_3 (а.с. 21).
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою (а.с. 27-30).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року відмовлено з підстав пропуску строку (а.с. 57-58).
Матеріали справи не містять доказів оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року.
 У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року за нововиявленими обставинами, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на нововиявлені обставини щодо факту не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 .
На підтвердження нововиявлених обставин посилалася на акт обстеження помешкання, складений депутатом Сквирської міської ради Київської області Лозинським В.Л. від 13 листопада 2018 року за № 391, зареєстрованого у Сквирській міській раді Київської області за вих. № 652 від 13 листопада 2018 року, згідно якого позивач ОСОБА_2 до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживав із заявницею ОСОБА_3 , яка була на його утриманні адресою: АДРЕСА_2 ; та акт депутата Сквирської міської ради VII скликання Сільченко С.І. від 14 листопада 2018 року вих. № 655, підтвердженого підписом секретаря Сквирської міської ради Бондар В.О. у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким встановлено факт, що при обстеженні житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , що належить заявнику, зі слів свідків (сусідів) в даний час за даною адресою зареєстровані, але не проживають більше року, зокрема, ОСОБА_2 (2004 року народження) (а.с. 75-76).
 
Згідно з ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що рішенняСквирського районного суду Київської області, яке ОСОБА_3 просила переглянути за нововиявленими обставинами, було ухвалено 11 грудня 2017 року (а.с. 21).
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України (у редакції, чинній станом на час ухвалення рішення) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року відмовлено, тобто справу апеляційним судом не розглянуто, рішення набрало законної сили 22 грудня 2017 року (а.с. 57-58).
З урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили (п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України).
З заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_3 звернулася 27 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку трьох років на подання такої заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 424 ЦПК України строки, визначені в ч. 2 ст. 424 ЦПК України, не можуть бути поновлені, тому поновлюючи строк ОСОБА_3 строк на подання заяви, судом допущено порушення норм процесуального права.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», указується, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
За змістом ч. 4 ст. 423 ЦПК України  не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставини щодо не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в спірній квартирі з 2006 року, які заявник обґрунтовувала з посиланням на акт обстеження помешкання, складений депутатом Сквирської міської ради Київської області Лозинським В.Л. від 13 листопада 2018 року за № 391, зареєстрованого у Сквирській міській раді Київської області за вих. № 652 від 13 листопада 2018 року, та акт депутата Сквирської міської ради VII скликання Сільченко С.І. від 14 листопада 2018 року вих. № 655, підтвердженого підписом секретаря Сквирської міської ради Бондар В.О. у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не можуть бути визнані нововиявленими обставинами за змістом положень ст. 423 ЦПК України (а.с. 75-76).
Такі докази створені у 2018 році, тобто після ухвалення рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року, та обставини, зазначені у актах щодо не проживання  ОСОБА_2 та ОСОБА_2 могли бути відомі ОСОБА_3 на час розгляду справи, оскільки вона подавала під час розгляду справи заяву, у якій підтримала позовні вимоги повністю та цього заявник не заперечувала.
Таким чином, районний суд дійшов помилкових висновків про скасування рішення суду за нововиявленими обставинами.
При цьому, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч. 2, 3 та 7 ст. 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.
Тлумачення вищенаведених положень ст. 429 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд після скасування місцевим судом рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог має перевірити законність такого судового рішення, та, відповідно до положень ст. 374 ЦПК України, прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.
При цьому суд апеляційної інстанції повинен виходити із того, що за відсутності нововиявлених обставин, суд першої інстанції мав постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, тому незалежно від форми процесуального документу (ухвала чи постанова), яку суд першої інстанції постановив з порушенням норм процесуального права (за відсутності нововиявлених обставин), апеляційний суд в межах своїх повноважень повинен скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті. Нормами ЦПК України не передбачено права суду апеляційної інстанції постановляти ухвалу про задоволення такої заяви чи відмову у її задоволенні.
Відповідна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 1519/2-1411/11 (провадження № 61-1373 св 17), від 13 листопада 2019 року у справі № 2610/12441/2012 (провадження № 61-17970св18), 15 січня 2020 року у справі № 263/2998/19 (провадження № 61-20049св19) та від 15 липня 2020 року № 2-215/11 (провадження № 61-46492св18).
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 червня 2021 року скасувати, направити справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено: 19 листопада 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          В.М. Ратнікова

О.В. Борисова