УХВАЛА
21 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 759/15992/17
провадження № 61-16160ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Петрова Є. В., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця № 6, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2017 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця № 6, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду у розмірі 10 254 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, витрати за проведення експертних послуг у розмірі 4 000 грн та судовий збір.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця №6 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 10 245 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 4 000 грн та судовий збір. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 10 245 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 4 000 грн та судовий збір. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
02 жовтня 2021 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.
В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 грн.
Так, у справі заявлено ціну позову у розмірі 24 254,00 грн, яка станом на 01 січня  2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*100=227 000).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. 
З цього приводу скаржники посилаються на те, що справа має для них виняткове значення, але не зазначають, в чому саме полягає її винятковість. Також скаржники зазначають, що справа не визнавалася судами малозначною та розглядалася в порядку загального позовного провадження. Проте, такі доводи носять суб`єктивний характер, зводяться до бажання добитися повторного розгляду справи, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Зазначена справа є малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця № 6, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                 А. А. Калараш
 
В. С. Висоцька
 
Є. В. Петров