Ухвала        
 
12 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 205/8501/15
 
провадження № 61-11778ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади                               м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, третя                          особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування за законом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року позов ОСОБА_3 до Територіальної громади                                                  м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, треті                         особи - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора,                              про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину домоволодіння           АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня                                2016 року - без змін.
 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга              ОСОБА_1 , яка подана його представником - ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 12 липня 2021 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 28 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - ОСОБА_2 , залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску; уточнити прохальну частину касаційної скарги, яка має бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Крім того, заявнику запропоновано визначити та доплатити судовий збір за подання касаційної скарги і надати документ, що підтверджує його сплату. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2021 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.
 
Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду     від 28 липня 2021 року виконано заявником не у повному обсязі, оскільки у порушення частини третьої статті 393 ЦПК України, заявником не подано до суду касаційної інстанції заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та належних доказів поважності причин його пропуску.
 
Крім того, у касаційній скарзі, на порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником не уточнено підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті                1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
В уточненій редакції касаційної скарги, поданої на виконання ухвали Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 28 липня 2021 року, ОСОБА_1 , у тому числі, посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме те, що судами не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Отже, посилаючись на вказані вище підстави касаційного оскарження, заявником не виконано умови пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України - не заявлено жодну з підстав касаційного оскарження передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Також ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у порядку та розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».
 
Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Оскільки у відведений судом строк, станом на 12 жовтня 2021 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                        від 28 липня 2021 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року потрібно вважати неподаною та повернути.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його                        представником - ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади                            м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, третя                       особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування за законом вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець