ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" листопада 2021 р.           Справа№ 927/239/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Мартюк  А.І. 
          Алданової  С.О. 
 
секретар судового засідання: Салій І.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 16.11.2021 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Фермерського господарства "Агріатік"
на рішення          Господарського суду Чернігівської області 
від                     28.07.2021 
у справі          №927/239/21 (суддя - Федоренко Ю.В.)

за позовом          Фермерського господарства "Агріатік"
до                    Приватного підприємства "Промінь Озерне"
про                    стягнення 3 253 528, 00 грн

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство "Агріатік" (надалі - позивач, ФГ "Агріатік", скаржник) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Приватного підприємства "Промінь Озерне" (надалі - відповідач, ПП "Промінь Озерне") про стягнення 3 253 528,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договорів купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № 50  від 11.05.2017 (надалі - Договір № 50) та № 65 від 28.02.2020 (надалі - Договір №65) не поставив позивачу товар, за який останнім сплачено кошти, та не повернув суму попередньої оплати.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на порушення позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення з ПП "Промінь Озерне" заборгованості згідно умов Договору №50. Стосовно Договору № 65 відповідач вказував, що умовами зазначеного правочину не передбачено термінів виконання відповідачем зобов`язання з поставки продукції. Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави для застосування до останнього відповідальності у вигляді пені, інфляційних втрат та 3% річних. Крім того, за твердженнями відповідача, позивач безпідставно включив борг в сумі 9840,00 грн до основної суми боргу в розмірі 1345600,00 грн та безпідставно здійснив нарахування штрафних санкцій на вказану суму.
В ході підготовчого провадження у даній справі позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, за якою останній просить стягнути з відповідача 1  146  060,88 грн основного боргу, 908  921,49 грн пені, 299 472,90 грн інфляційних втрат та 111  343,00 грн 3% річних. Вказану заяву судом першої інстанції прийнято до розгляду та вирішено спір із урахуванням зменшених сум позовних вимог. 
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2021 у справі №927/239/21 позовні вимоги задоволено частково. 
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 796 060,88 грн боргу, 8 309,57 грн 3% річних, 39 725,42 грн інфляційних та 12 661,44 грн судового збору. В решті позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки сторонами не погоджувалися строки поставки товару, а Договір №65 є чинним та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а тому доводи позивача щодо порушення відповідачем зобов`язань за вказаним Договором щодо своєчасної поставки повару є безпідставними. 
Разом із тим, місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем порушено умови Договору №50 в частині не здійснення поставки позивачу товару в межах здійсненої попередньої оплати на суму 796  060,88 грн. 
Окрім того, за результатами перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судом першої інстанції встановлено, що позивачем допущено ряд неточностей, оскільки позивачем невірно визначено момент з якого зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати є порушеним,  а тому в цій частині позов задоволено за розрахунком суду та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 8 309,57 грн 3% річних та 39 725,42 грн інфляційних.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (ФГ "Агріатік") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2021 у справі №927/239/21 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги із урахуванням заяви позивача про зменшення таких вимог у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що обов`язок відповідача на поставку товару виник з моменту настання події, від якої починається перебіг терміну виникнення такого зобов`язання, а саме здійснення позивачем попередньої оплати за товар на розрахунковий рахунок відповідача. Тобто, відповідач зобов`язаний був поставити товар на суму передплати ще 01.03.2020, але всупереч умовам Договору № 65 та чинному законодавству України грубо порушив взяте на себе зобов`язання.
Крім того, скаржник посилається на невірне визначення судом першої інстанції періоду нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також винесення оскаржуваного рішення без урахування правових позицій Верховного Суду щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 апеляційну скаргу ФГ "Агріатік" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Євсікова О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ФГ "Агріатік" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2021 у справі №927/239/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано матеріали справи №927/239/21 з Господарського суду Чернігівської області.
09.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/239/21 з Господарського суду Чернігівської області.
У зв`язку з перебуванням головуючої судді Зубець Л.П. на лікарняному, вирішити питання щодо подальшого руху апеляційної скарги у законодавчо визначений строк було неможливо.    
У зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 для розгляду апеляційної скарги ФГ "Агріатік" у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 апеляційну скаргу ФГ "Агріатік" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2021 у справі №927/239/21 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати (доплати) судового збору у розмірі 5480,46 грн.
30.09.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, до якого останнім додано копію платіжного доручення №1246 від 29.09.2021 на суму 5480,46 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі №927/239/21 за апеляційною скаргою ФГ "Агріатік" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2021, апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.11.2021.
Роз`яснено відповідачу право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також встановлено сторонам строк для подання пояснень або заперечень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. 
Зокрема, у своєму відзиві відповідач зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлений факт того, що сторонами не погоджувалися строки поставки товару за Договором №65, жодних умов, які б вказували на строки чи подію виконання зобов`язання зі здійснення поставки товару зазначений Договір №65 не містить, а здійснення попередньої оплати не є подією, із настанням якої виникає обов`язок із поставки товару. 
Таким чином, відповідач посилається на положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), за якими боржник повинен виконати обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із умов договору або актів цивільного законодавства. 
Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо звернення позивача до відповідача із відповідною вимогою здійснити поставку товару за Договором №65, а претензія №02/08-Пр від 08.02.2021 не може вважатись такою вимогою, відповідно, у відповідача не виникло обов`язку негайно поставити товар, а відтак і відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних за Договором №65.
У судове засідання 16.11.2021 з`явився представник відповідача. 
Позивач у судове засіданні повноважних представників не направив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
В силу приписів ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.
У судовому засіданні 16.11.2021 представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив суд апеляційну скаргу ФГ "Агріатік" залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін. 
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 16.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 11.05.2017 між ПП "Промінь Озерне" (Продавець) та ФГ "Агріатік" (Покупець) укладено Договір №50.
Пунктом 1.1 Договору №50  продавець зобов`язався продати та передати у власність покупця зерно соняшника (товар) до 21.05.2017, а покупець зобов`язався оплатити та прийняти товар у кількості 95,00т +/- 10% в заліковій вазі, що знаходиться на зерновому складі Продавця за адресою с. Озерне, Козелецького району, Чернігівської області, на умовах передбачених Договором.
Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Договору №50 ціна товару за одну метричну тонну в заліковій вазі з урахуванням ПДВ складає 10  480,00  грн. Загальна вартість Договору складає 995  600,00грн +/- 10%. Ціна товару та загальна вартість Договору залишаються незмінними на весь строк дії даного Договору.
Згідно з п.3.2. Договору №50 порядок і термін розрахунків: попередня оплата.
Як погоджено сторонами в пункті 7.1 Договору №50, цей Договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до 31.12.2017, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.
На оплату товару, обумовленого Договором №50, відповідачем до сплати позивачу виставлено рахунок №42 від 11.05.2017 на суму 995  600,00 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, 12.05.2017 позивач на підставі Договору №50 та рахунку №42 від 11.05.2017, перерахував відповідачу в якості попередньої оплати за товар кошти в сумі 995  600,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача. Наведені обставини відповідачем не заперечуються.
Відповідач, у свою чергу, на підставі Договору №50 за видатковою накладною №6 від 28.01.2019 поставив, а позивач прийняв насіння соняшнику в кількості 19,04 т на загальну суму 199  539,12грн.
В іншій частині товар за Договором №50, в тому числі оплачений позивачем на умовах попередньої оплати на суму 796  060,88 грн, відповідачем не поставлено.
Окрім того, 28.02.2020 між ПП "Промінь Озерне" (Продавець) та ФГ "Агріатік" (Покупець) укладено Договір №65.
За умовами пункту 1.1  Договору №65 продавець зобов`язався продати та передати у власність покупця кукурудзу урожаю 2019 року (код УКТ ЗЕД 1005) (надалі - товар), а покупець зобов`язався оплатити, прийняти товар в кількості 100т +/- 10% в заліковій вазі.
Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Договору №65 ціна товару за одну метричну тонну в заліковій вазі з урахуванням ПДВ складає 4  350,00грн. Загальна вартість договору складає 435  000,00 грн. Ціна товару та загальна вартість договору залишаються незмінними на весь строк дії даного Договору.
Згідно з пунктом 3.2. Договору №65 порядок і термін розрахунків: попередня оплата.
Продавець поставляє товар автомобільним транспортом за адресою Київська обл, Васильківський р-н, с. Крушинка, вул. Колгоспна,11, ТОВ «Ясенсвіт».
Як погоджено сторонами в пункті 7.1 Договору №65, цей Договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.
На оплату товару, обумовленого Договором №65, відповідачем до сплати позивачу виставлено рахунок №4 від 28.02.2020 на суму 435  000,00 грн.
28.02.2020, позивач, на підставі Договору №65 та рахунку №4 від 28.02.2020, перерахував відповідачу в якості попередньої оплати за товар кошти в сумі 350  000,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача. Наведені обставини відповідачем не заперечуються.
Однак, відповідачем не поставлено товару згідно умов Договору №65, у тому числі оплаченого позивачем у сумі 350  000,00 грн на умовах попередньої оплати, що, в свою чергу, відповідачем не заперечується. 
Так, позивач направив відповідачу претензію №02/08-Пр від 08.02.2021 з вимогою перерахувати заборгованість в розмірі 1  355  440,00 грн, отриману як попередня оплата згідно Договорів №50 та №65. Вказана претензія направлена на адресу відповідача 09.02.2021 та отримана останнім 11.02.2021, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошта, трекінг відправлення №0830400238114.
У зв`язку з тим, що вказана вище претензія позивача залишена відповідачем без виконання, позивач звернувся до місцевого господарського суду із даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача 1  355  440,00 грн основного боргу, 1  359  339,22 грн пені, 406  279,88 грн інфляційних втрат та 132  468,90 грн 3% річних від простроченої суми заборгованості за Договорами № 50 та № 65.
Однак, як вже зазначалось, в процесі підготовчого провадження у даній справі позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог до стягнення з відповідача 1  146  060,88 грн основного боргу, 908  921,49 грн пені, 299 472,90 грн інфляційних втрат та 111 343,00 грн 3% річних, із урахуванням якої винесено оскаржуване рішення. 
Так, суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Нормами ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) встановлено, що господарським визначається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Приписами ч. 1 ст. 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Так, судом першої інстанції вірно визначено, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 663 ЦК України  передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві в строк, установлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу. 
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, Договір  № 65 є чинним та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, строки поставки товару сторонами у вказаному правочині не погоджувались, а тому доводи позивача про порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної поставки товару, обумовленого вказаним Договором, не відповідають дійсності.
Перевіривши матеріали даної справи, колегія суддів зазначає, що будь-які докази на підтвердження звернення позивача з вимогою до відповідача щодо поставки оплаченого ним товару, обумовленого Договором №65 відсутні. А надіслана позивачем претензія №02/08-Пр від 08.02.2021 містить вимогу лише щодо повернення коштів перерахованих як попередня оплата.
При цьому колегія судів погоджується з висновком місцевого господарського суду, та вважає безпідставними та необґрунтованими доводи скаржника про те, що обов`язок з поставки відповідачем товару за Договором №65 настав 01.03.2020, тобто в день перерахування останнім відповідачу попередньої оплати. 
Отже, з урахуванням вищевикладеного, судом першої інстанції правомірно встановлено відсутність підстав для задоволення позову в частині вимоги про стягнення попередньої оплати за Договором № 65 в розмірі 350  000,00 грн.
Вимоги щодо стягнення пені в сумі 63  374,00 грн, інфляційних втрат у сумі 32  749,39 грн та трьох відсотків річних у сумі 13  722,00 грн є похідними, а відтак, як правильно зазначено судом першої інстанції, не підлягають задоволенню.
Окрім того, з матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем на виконання умов Договору №50 перераховано на рахунок відповідача 995  600,00 грн в якості попередньої оплати за товар.
Відповідач з порушенням термінів поставки, обумовлених Договором №50 (до 21.05.2017), поставив позивачу товар 28.01.2019 на суму 199  539,12 грн згідно видаткової накладної №6 від 28.01.2019.
Із наведеного вище вбачається, що відповідачем не поставлено позивачу товар в межах здійсненої останнім попередньої оплати на суму 796 060,88 грн.
Так, згідно претензії №02/08-Пр від 08.02.2021, позивач вимагав повернення суми попередньої оплати, в межах якої не було здійснено поставку товару протягом 2-х днів з моменту отримання претензії.
Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Таким чином, відповідач повинен був повернути суму попередньої оплати за Договором № 50 розмірі 796  060,88 грн до 15.02.2021 включно, проте свій обов`язок не виконав та грошові кошти не повернув. За таких обставин наявні підстави для настання цивільно-правової відповідальності, визначеної умовами договору та законом.
За змістом ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Таким чином, умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому, можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його в строк, установлений Договором.
Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 796 060,88 грн згідно Договору №50 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Водночас, відповідачем було заявлено про сплив строку позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за Договором №50 в сумі 995  600,00 грн. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для застосування строку позовної давності щодо вищевказаних вимог про стягнення 995  600,00 грн, виходячи із наступного. 
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Новий строк починає перебіг безпосередньо з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №663/2070/15-ц).
Так, 28.01.2019 відповідачем поставлено позивачу на виконання умов Договору №50 19,04 тон насіння соняшнику на загальну суму 199  539,12 грн згідно видаткової накладної № 6 від 28.01.2019. Таким чином, відповідач виконав частково взяте на себе зобов`язання та визнав свій борг перед Позивачем, а тому в даному випадку перебіг позовної давності розпочався з 29.01.2019, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.
В той же час, як вбачається із матеріалів справи, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 845  547,49 грн за період з 22.05.2017 по 22.06.2021, а також інфляційні втрати у сумі 266  723,51 грн за період червень 2017 - червень 2021 року та 97  621,00 грн 3% річних за період з 22.05.2017 по 22.06.2021. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Штрафними санкціями у розумінні ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У пункті 6.3 Договору №50 сторони передбачили, що продавець несе відповідальність за затримку з доставкою чи передачею товару в обумовлені строки, сплачуючи за кожен день прострочки штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
Враховуючи умови Договору №50 щодо строків поставки товару - до 21.05.2017 та приписи ст. 232 ГК України, період за який мала би нараховуватися пеня - з 22.05.2017 по 22.11.2017.  
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем неправомірно здійснено нарахування пені поза межами шестимісячного строку від дня прострочення зобов`язання
Так, згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Визнання боржником основного зобов`язання (боргу), в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17,     Постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №     910/9078/18).
З урахуванням викладених обставин, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.
Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, зокрема наявність грошових зобов`язань відповідача щодо повернення позивачу попередньої оплати за непоставлений товар, на спірні правовідносини поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах  Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц за наслідками неоднакового застосування норми права в подібних правовідносинах.    
Таким чином, з огляду на те, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання перед позивачем з повернення попередньої оплати за вимогою останнього (претензія №02/08-Пр від 08.02.2021), місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у позивача виникло право на нарахування відповідачу інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Проте, судом першої інстанції вірно визначено, що виходячи зі змісту ч. 2 ст. 693 ЦК України саме позивач обирає варіант правової поведінки відповідача, в разі порушення останнім зобов`язань з поставки товару.
Так, за претензією №02/08-Пр від 08.02.2021 позивач просив відповідача перерахувати суму попередньої оплати протягом 2-х днів з моменту отримання даної претензії (11.02.2021). Таким чином, граничний строк по поверненню попередньої оплати настав 15.02.2021 (зобов`язання з повернення попередньої оплати прострочено з 16.02.2021).
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вказує на те, що правомірним є нарахування та стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних починаючи з 16.02.2021, оскільки матеріалами справи підтверджується, що на вказану дату грошове зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати настало. 
Апеляційний господарський суд, перевіривши здійснений місцевим судом перерахунок стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, вважає правомірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 8309,57 грн за період з 16.02.2021 по 22.06.2021 та в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 39  725,42 грн за період лютий 2021 - червень 2021. 
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає доводи скаржника викладені ним в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції безпідставними, та не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2021 у справі №927/239/21  з наведених скаржником обставин.
Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2021 у справі №927/239/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ФГ "Агріатік" - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника (ФГ "Агріатік").
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агріатік" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2021 у справі №927/239/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2021 у справі №927/239/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фермерським господарством "Агріатік".
4. Матеріали справи №927/239/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 29.11.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                А.І. Мартюк

                                                                                С.О. Алданова