КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
      Єдиний унікальний номер справи: 366/3214/19                     Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук О.П.
      Номер провадження: 22-ц/824/6252/2021                                 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
14 вересня 2021 року                                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого: Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.. 
при секретарі:  Качалабі О.О.,
 
розглянувши   у  відкритому  судовому  засіданні  в м. Києві  матеріали  цивільної  справи  за   апеляційними  скаргами   Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  та  ОСОБА_1   на рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1   до  Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним (нікчемним), -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Іванківський районний суд Київської області звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, позичальник) з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», відповідач, банк)   із  вказаним  позовом,  який уточнивши, просив визнати недійсним (нікчемним) кредитний договір, укладений ним з відповідачем шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку,  б/н, від  17 лютого   2011 року.
Вимоги обґрунтовував  тим, підписана ним  17.02.2011 року Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, б/н, від                 17 лютого 2011 року, не може вважатись договором в розумінні положень                                ст. 626 Цивільного кодексу України, оскільки вона не містить відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, у заяві відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розмір кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, не вказано вид платіжної картки, строк її дії та суму ліміту кредитування. Також зазначав, що його не було ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг у «ПриватБанк», а зміст зазначеної Анкети-заяви зводиться до того, що він лише виявив бажання на отримання кредитної картки (підтверджується відсутністю проставлення ним відповідних відміток у заяві), що не може вважатись досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору.
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено  в  задоволенні    позовних вимог.
Не  погодившись  із  вказаним  судовим  рішенням,  ОСОБА_1   і Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» оскаржили його в апеляційному порядку.  
В апеляційній  скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість,   незаконність рішення, невідповідність  висновків  суду  обставинам  справи,  порушення  норм матеріального  і  процесуального  права,  просив  рішення  Іванківського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року скасувати,  ухвалити  нове  рішення,  яким  позов  задовольнити  в  повному  обсязі.
Зокрема,  в  доводах  апеляційної  скарги  вказує  на  те,  що   при  підписанні  Анкети-заяви, б/н,  від  17 лютого 2011  року у  нього  не  було  наміру  отримати кредит  або  позику,  картковий  рахунок  відкривався для  користування  власними  коштами для чого ним і підписувалась Анкета-заява.
Зазначив, що  Анкета-заява  не містить  жодних  істотних  умов  чи  правил,  зокрема  не  було  узгоджену  таку  істотну  умову  кредитного  договору   як  розмір  кредиту.
Крім  того,  звертає  увагу  на те,  що  долучені  відповідачем як  докази,  виписки  по  картковому  рахунку не є первинними документами  тому не  повинні  були  розглядатись  судом,  оскільки доказами підтвердження господарських операцій можуть бути тільки первинні документи, що підтверджується постановою Національного Банку України № 254 від 18 червня 2003 року, постановою Правління Національного Банку України  № 75 від 04 липня 2018 року, Законом України «Про  бухгалтерський  облік  та  фінансову  звітність» № 40, 1999 року.
В апеляційній скарзі, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», посилаючись  на порушення  норм  матеріального  права,  просить  рішення  Іванківського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року  змінити  та  ухвалити  нове,  яким  у  задоволенні  позовних  вимог ОСОБА_1     відмовити  з  інших  підстав.
В обґрунтування апеляційної  скарги  вказує  на  те, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1   звернувся  до Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим ним було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, № б/н від 17 лютого 2011 року. У даній заяві, позивач висловив бажання отримати платіжну картку Кредитка «Універсальна» та  зазначив   бажаний кредитний ліміт,  що  спростовує його посилання  про  те,  що  метою  відкриття  рахунку  було  користування ним для  власними  грошовими  коштами для особистих потреб. Крім  того, 17 лютого 2011 року позивачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредиток "Універсальна 55 днів пільгового періоду". Вказана довідка містить в собі повну та вичерпну інформацію про умови кредитування за рахунок кредитного ліміту, зокрема, порядок сплати, відсоткову ставку, пеню та штрафні санкції. Підпис  позивача    повністю  суперечить його твердженню  про  те,  що  він  не  був  повідомлений  про  умови  надання  кредитного  ліміту.
Банк, звертає увагу на те, що підписанням Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позичальник погоджується з Умовами та Правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів, складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку є укладенням договору з банком; саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин.
Посилається  на  те,  що  на  підтвердження  використання  кредитного карткового  рахунку, банком  була  надана  виписка,  яка  відповідно  до пункту 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 є  регістром  аналітичного  обліку,  вміщує  записи  про  операції  здійснені  протягом  операційного  дня  та  є  підтвердженням  виконаних  за  день  операцій  і  призначається  для  видачі  або  відсилання  клієнту. Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом укладення  кредитного  договору  і щодо кредитної заборгованості позивача, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Зазначає, що з виписки  по  картковому  рахунку вбачається, що клієнт постійно та систематично користувався кредитним лімітом та погашав заборгованість. Так, відповідно до виписки в позивача позитивний баланс по картці останній раз був                       02 грудня 2012 року  в сумі 49,67 грн. З того часу, клієнт постійно користувався кредитними коштами та станом на 01 січня 2020 року має заборгованість в сумі                      34 223,69 грн. Таким чином, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Також, банк звертає  увагу  суду  апеляційної  інстанції  на  хибність  висновків Іванківського районного  суду Київської області  в  частині  недосягнення  сторонами  згоди  щодо  всіх  істотних  умов  кредитного  договору  в  Анкеті-заяві  про  приєднання  до  Умов  та Правил  надання  банківських  послуг  у ПриватБанку  і  дотримання  вимог ст.11 Закону України «Про  захист  прав  споживачів».
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1   підлягає  залишенню  без  задоволення,  а  апеляційна  скарга Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задоволенню, із зміною рішення Іванківського районного суду Київської області в частині його правового обґрунтування в редакції цієї постанови, виходячи з наступного.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що 17 лютого 2011 року, з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим, ним було підписано Анкету-заяву, № б/н від 17 лютого 2011 року  про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вказана Анкета-заява містить застереження про те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є договором приєднання (стаття 634 ЦК України). 
В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 17 лютого 2011 року заповнена графа щодо бажаного кредитного ліміту в розмірі 2 000,00 грн. за платіжною карткою «Універсальна»/Gold.
Крім  того, 17 лютого 2011  року, ОСОБА_1   підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду»  по договору № SAMDN50000041111646,  копія  якої  надана  відповідачем  у  відзиві  на  позов. Довідка містить   повну  і вичерпну  інформацію  про  умови  кредитування, в  тому  числі щодо  строків внесення  щомісячних  платежів,  відсоткову  ставку,  пеню  та  штрафні  санкції. 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1   посилався на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 17 лютого 2011 року не може вважатись договором в розумінні положень ст. 526, 626, 628, 638 Цивільного кодексу України, оскільки  вона не містить відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, у заяві відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розмір кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, не вказано вид платіжної картки, строк її дії та суму ліміту кредитування. Також зазначав, що його не було ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, а зміст зазначеної Анкети-заяви зводиться до того, що він лише виявив бажання на отримання кредитної картки (підтверджується відсутністю проставлення ним відповідних відміток у заяві), що не може вважатись спільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору.
Згідно з частинами першою, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких, цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.
У статті 640 ЦК України встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним.
Крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів.
Відповідно до частин першої, другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207,                640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені                            статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За змістом частин другої - п`ятої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Як вбачається з Анкети-заяви про  приєднання  до Умов та Правил надання  банківських  послуг у ПриватБанку № б/н  від 17 лютого 2011 року, ОСОБА_1   просив надати йому платіжну картку кредитка «Універсальна», про що зроблено відповідну відмітку.
Також, в Анкеті-заяві, позивач визначив бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» у розмірі 2000 грн. (том 1 а.с.84-85).
Наведеним вище спростовуються доводи апелянта щодо підписання Анкети-заяви з метою відкриття карткового рахунку для користування власними коштами
Крім того, 17 лютого 2011 року ОСОБА_1   підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору № SAMDN50000041111646.  У Довідці про умови кредитування, сторони погодили тип кредитної лінії (поновлювальна), пільговий період (до 55 днів), валюту картрахунку (UAH), базову відсоткову ставку в місяць (2,5%), розмір щомісячного платежу (7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості), строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа місяця, наступного за звітним), пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф при порушенні строків платежів при будь-якому із грошових обов`язків, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. (том 1 а.с.86).
Отже,  про факт укладання кредитного договору ОСОБА_1 із Публічним Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (АТ КБ «Приватбанк»)  свідчить його  Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, № б/н, від 17 лютого 2011 року, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17 лютого 2011 року, які були підписані позивачем, а також виписка про рух коштів за карткою НОМЕР_1 і додатковим карткам договору від 02 січня 2020 року за період  з   01 січня 2011 року - 02 січня 2020 року.
Аналізуючи вище викладені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів зазначає, що якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.
З виписки про рух коштів за карткою НОМЕР_1 і додатковим карткам договору   за період  з   01 січня 2011 року - 02 січня 2020 року вбачається, що згідно угоди № SAMDN50000041111646  від  17 лютого 2011 року,  ОСОБА_1   на картковий рахунок НОМЕР_2 17 лютого 2011 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн. та цього ж дня збільшено його розмірі до 500 грн. 
Починаючи з 04 березня 2011 року ОСОБА_1   активно користувався карткою, зокрема, знімав грошові кошти, здійснював переказ на  інші платіжні  картки,  поповнював  свою картку, оплачував товари,  через Приват24, 08 листопада 2019 року               ОСОБА_1 здійснив  переказ  зі  своєї  картки НОМЕР_3 на  кредитну картку НОМЕР_1   в  сумі 1500 грн. Станом на 01 січня 2020 року  залишок після  операції  (списання  відсотків  за  використання  кредитного  ліміту  в  сумі 1307,84 грн.) становить  -  34 223,69грн. (том 1 а.с.90-114).
Позивачем  не  спростовано  підписання  ним Анкети-заяви,  Довідки  про  умови  кредитування  та  отримання  і  користування  кредитними  картками,  зазначеними  у виписці про рух коштів за карткою НОМЕР_1 і додатковим карткам договору   за період  з   01 січня 2011 року - 02 січня 2020 року.
Отже, укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені для такого виду правочину, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неукладеність кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;     2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином,  оскільки  доводи  апеляційної  скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»  є  обгрунтованими,  рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Доводи  апеляційної  скарги ОСОБА_1   на  те, що при  підписанні  Анкети-заяви № б/н від  17 лютого 2011  року у  нього  не  було  наміру  отримати кредит  або  позику,  картковий  рахунок  відкривався для  користування  власники  коштами,  те, що  Анкета-заява  не містить  жодних  істотних  умов  чи  правил,  зокрема  не  було  узгоджену  таку  істотну умову  кредитного  договору   як  розмір  кредиту  є  необгрунтованими  і  спростовуються   висновками,  викладеними  в  мотивувальній  частині  цієї  постанови. 
Позивачем, відповідно  до  вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК  України  не  доведено   користування  ним  особистими  коштами  за  картковим  рахунком,   відкритим  на  підставі  Анкети-заяви  від 17 лютого 2011  року.
Не  заслуговують  на  увагу  і  посилання  у  апеляційній  скарзі  позивача  на  те,  що  долучена  відповідачем   до  справи    виписка  по  картковому  рахунку  не  повинна  була  розглядатись  судом  як  доказ,  оскільки  не  є  первинним  документом.
Так, доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із вказаною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За пунктом 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від           18 червня 2003 року № 254, яка  була  чинною  з 19 липня 2003 року  по  07 липня      2018 року,  виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
За таких обставин, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом   користування   особою  кредитними  коштами,  заборгованості за  кредитом, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Наведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження          № 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження        № 61-9618св19).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що надана банком виписка  за карткою НОМЕР_1 і додатковим карткам договору                                         № SAMDN50000041111646  від  17 лютого 2011 року укладеним з ОСОБА_1 ,  за період  з   01 січня 2011 року - 02 січня 2020 року  є  належним, достовірним  та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупності з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, № б/н від   17 лютого 2011 року,  Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору № SAMDN50000041111646  від 17 лютого 2011 року,  свідчить про користування  ОСОБА_1   кредитними коштами,  а  отже  і  про  укладення  відповідно  до  вимог  закону  кредитного  договору. 
Інші  доводи  апеляційної  скарги ОСОБА_1 про необгрунтованість   незаконність рішення суду, невідповідність висновків  суду першої інстанції обставинам  справи,  порушення  норм  матеріального  і  процесуального  права  не  спростовують  встановлених  апеляційним  судом   висновків  щодо   укладення між  сторонами  кредитного  договору.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити  без  задоволення.
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року змінити в частині правового обґрунтування в редакції даної постанови.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: 01001,               м. Київ, вул. М. Грушевського, 1Д) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                                                  О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                                                І.М. Білич 

                                                                                                                             Т.А.Слюсар