Ухвала
 
23 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 752/11897/17
провадження № 61-17146ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2017 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Товариства 
з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО») про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 131 499, 37 грн, втрати від інфляції в сумі 119 562, 28 грн, три відсотки річних в сумі 11 953, 83 грн, вартість послуг адвоката в сумі 5 000 грн та судового збору у розмірі 2 630 грн 15 коп.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 
2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 
21 вересня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 131 499, 37 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 315 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У жовтні 2021 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року. Посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої                  статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 
2 270 грн.
У цій справі ціна позову становить 263 015, 48 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн ? 250 = 567 500 грн). 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції 
з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, 
від 19  грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним 
з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду 
і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. 
У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення заборгованості.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
        І. О. Дундар
 
        В. І. Крат