ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 жовтня 2021 року           справа №360/1295/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів  Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В.,     розглянув  у  письмовому провадженні апеляційну скаргу    Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р. (повний текст рішення складено 23 липня 2021 у м. Сєвєродонецьк) у справі  № 360/1295/21 (головуючий І інстанції суддя  В.С. Шембелян)   за позовом    ОСОБА_1   до   Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про  визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, 
                                       
                                              ВСТАНОВИВ:

18 березня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі -  відповідач), в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог від 10.06.2021, просив суд:
-  визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку Луганської області протиправною;
- зобов`язати зробити перерахунок пенсії відповідно до вимог ст. ст. 42, 43, 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.10.2009 (із урахуванням повного страхового стажу до 01.01.2004 - 52 років 2 місяці 7 днів, середньомісячного заробітку у розмірі 500,86 та підвищення учасникам війни Пост. № 327 п.3) з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (а.с. 104-106). 
Рішенням Луганського  окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року    позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009  без наступних перерахунків на підставі вимог чинного законодавства.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 відповідно до вимог чинного законодавства щодо наступних перерахунків, з урахуванням повного страхового стажу понад 52 роки та правової оцінки, що надана судом у рішенні, а також виплатити заборгованість за минулий час.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 140-143).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу,  в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що,  оскільки постанова Вищого адміністративного суду від 05.09.2013 у справі № К/9991/2272/12 обов`язку щодо перерахунку пенсії позивачу не містила, відповідач правомірно зазначений перерахунок не проводив.
Також апелянт вказує, що згідно п. 1.5 Порядку № 22-1 заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.
Рішення суду не оскаржено в частині задоволених позовних вимог.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку з 1991 року. В 2001 році виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, що визнає відповідач, а також підтверджено копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дію якого продовжено до 12.09.2021  (а.с. 6).
23.10.2001 позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив зняти з обліку його пенсійну справу та провести виплату за наступні 6 місяців (а.с. 73).
Розпорядженням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплату пенсії ОСОБА_1 припинено у зв`язку із виїздом за кордон (Ізраїль)  відповідно до ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія виплачена на півроку вперед. Виїзні документи на 12.11.2001. Пенсія виплачена по 11.05.2002 (а.с. 74).
Постановою Вищого адміністративного суду України від 05.03.2013 у справі № К/9991/2272/12 позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та поновлення нарахування та виплати пенсії задоволено. Визнано дії УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні виплати пенсії з 07.10.2009 неправомірними. Зобов`язано УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 (а.с. 75-76).
Розпорядженням № 977 від 07.02.2014 позивачу призначено з 07.10.2009 виплату пенсії за віком як науковому працівнику (стаж наукової роботи 27 років 3 місяці 1 день), середньомісячний заробіток - 500,85958  (станом на 31.03.2001) повний стаж - 52 роки 2 місяці 19 днів станом на 19.04.2001, загальний процент пенсії від заробітку - 87%, основний розмір пенсії від середнього заробітку - 435,74820 (500,85958 х 87% : 100%), коефіцієнт підвищення основного розміру пенсії - 1, підвищення пенсії учасникам війни - 8,31, всього - 444,06 грн.(а.с. 77).
Розрахунком стажу позивача для обчислення пенсії також підтверджено наявність в позивача стажу наукового працівника 27 років 3 місяці 1 день, страхового стажу з 01.07.2000 - 9 місяців 19 днів, загального стажу -  52 роки 2 місяці 19 днів (а.с.78).
В розрахунку заробітку для обчислення пенсії позивачу відповідачем зазначено, що середньомісячний заробіток для обчислення з 01.01.2008 складає - 2167,04; середньомісячний заробіток для обчислення з 01.05.2012 - 2794.89 (а.с.79).
Розпорядженням № 193493 від 17.02.2014 здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2014, однак розмір виплати залишився той самий: загальний процент пенсії від заробітку - 87%, основний розмір пенсії від середнього заробітку - 435,74820, коефіцієнт підвищення основного розміру пенсії - 1, підвищення пенсії учасникам війни - 8,31, всього - 444, 06 грн. (а.с. 80).
До всіх наступних розпоряджень про перерахунок пенсії позивача, що виготовлялися в автоматизованій системі, вручну вносилися виправлення, розмір виплат залишався той самий: загальний процент пенсії від заробітку - 87%, основний розмір пенсії від середнього заробітку - 435,74820, коефіцієнт підвищення основного розміру пенсії - 1, підвищення пенсії учасникам війни - 8,31, всього - 444,06 грн. (а.с. 81-85).
Розрахунком пенсії позивача станом на 01.12.2020 підтверджено, що позивачу не нараховувалася та не виплачувалася компенсаційна виплата 80-ти річним з 01.04.2020 - 500,00 грн., на яку позивач мав право з 01.04.2020, однак  розмір виплат залишався той самий: загальний процент пенсії від заробітку - 87%, основний розмір пенсії від середнього заробітку - 435,7500, підвищення пенсії учасникам війни - 8,31, всього - 444,06 грн. (а.с. 38, 90).
Рішенням від 25.02.2021 відповідач зробив перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до якого розмір пенсії склав 944,06 грн. (з урахуванням компенсаційної виплати 80-ти річним з 01.03.2021 - 500,00 грн.), загальний процент пенсії від заробітку - 87%, основний розмір пенсії від середнього заробітку - 435,7500, підвищення пенсії учасникам війни - 8,31 (10% від 1854 грн., пост. № 327 п.3), всього - 444,06 грн. (а.с. 91).
Трудова книжка позивача від 17.08.1955 містить наступні записи періодів роботи (а.с.10-17):
-  з 15.08.1955 по 30.10.1956 працював  лікарем-терапевтом при Медоб`єднанні м. Сєвєродонецька;
-  з 01.11.1956 по 24.11.1969 завідуючим заводської амбулаторії в Лисичанському районному  відділі охорони здоров`я Лисичанського району Ворошиловоградської області;
-  з 25.11.1969 по 18.06.1991 головним лікарем Сєвєродонецької міської лікарні;
-  з 20.06.1991 по 19.04.2001 головним лікарем, лікарем в Територіальному медичному об`єднанні м. Сєвєродонецька.
24.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою (згідно з Додатком 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 4.1 розділу IV) та додав копію трудової книжки, в який просив перерахувати розмір його пенсії відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за нормами цього закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше (а.с.39 зв. бік).
Листом від 31.12.2020 відповідачем в перерахуванні пенсії позивачу відмовлено, у зв`язку з тим, що не надавались оригінали або належним чином засвідчені копії документів про стаж (а.с. 45).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про   пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788), Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).
Cтаттею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначено, що право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Як викладено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Саме на підставі вказаного рішенння Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 постановою Вищого адміністративного суду України від 05.03.2013 у справі № К/9991/2272/12 позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та поновлення нарахування та виплати пенсії задоволено. Визнано дії УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні виплати пенсії з 07.10.2009 неправомірними. Зобов`язано УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 (а.с. 75-76).
Суд звертає увагу на ті обставини, що у вищенаведеній постанові не зазначено розміру пенсії позивача, в якому її слід виплачувати, таким чином, поновлена виплата пенсії позивача мала відбуватися відповідно до вимог чинного (станом на дату нарахування поточних виплат за відповідний місяць) законодавства на підставі матеріалів пенсійної справи позивача про стаж та заробітну плату (на підставі яких пенсія йому була призначена), з наступними перерахунками на підставі відповідних норм законодавства, станом на дату нарахування поточних виплат за відповідний місяць.
Отже, саме вказаною постановою суду визнано за позивачем право отримувати пенсію довічно  в належному розмірі відповідно до вимог чинного на дату нарахування поточних платежів законодавства.
Відповідач же, всупереч вимогам рішення суду та чинного на дату поновлення виплат (07.10.2009) законодавства, самостійно безпідставно визначив розмір пенсії позивача в розмірі меншому за мінімальний, що передбачений Законом України «Про державний бюджет на 2009 рік» (573 грн.) і продовжив здійснювати нарахування та виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 без наступних перерахунків на підставі вимог чинного законодавства.
Таким чином, призначивши пенсію  розпорядженням № 977 від 07.02.2014 позивачу з 07.10.2009 всупереч вимогам чинного законодавства та продовжуючи виплату пенсії позивачу в розмірі, 444,06 грн. (який відповідав розміру пенсії позивача станом на дату припинення її виплати в 2001 році, що визнає відповідач) без наступних перерахунків і підвищень, відповідач дійсно порушив право позивача на отримання пенсії в більшому (за призначений йому) розмірі, що свідчить про неналежне виконання рішення суду (постанови Вищого адміністративного суду України від 05.03.2013 у справі № К/9991/2272/12) відповідачем.
Саме неналежне виконання рішення суду відповідачем призвело до порушення прав позивача, починаючи з 07.10.2009, що підтверджено копіями розпоряджень відповідача про призначення виплат на виконання рішення суду та насупних корегованих вручну перахунків.
Посилання відповідача на перерахунок пенсії позивача рішенням від 25.02.2021 суд вважаєбезпідставни, оскільки цим рішенням пенсійний орган зробив перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до якого розмір пенсії склав 944,06 грн. (з урахуванням компенсаційної виплати 80-ти річним з 01.03.2021 - 500,00 грн.), загальний процент пенсії від заробітку - 87%, основний розмір пенсії від середнього заробітку - 435,7500, підвищення пенсії учасникам війни - 8,31 грн. (10% від 1854 грн., пост. №327 п.3), всього - 444,06 грн. (а.с. 91).
Отже, фактично цим рішенням відповідач лише призначив позивачу додатково компенсаційну виплату 80-ти річним з 01.03.2021 - 500,00 грн., право на отримання якої позивач мав ще з 01.04.2020 згідно з абзацом другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2020 року № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», оскільки станом на дату прийняття вказаної постанови позивач вже досяг віку 80 років.
Наявність в позивача стажу роботи понад 52 роки визнається відповідачем та підтверджена розрахунком стажу позивача (а.с.78). 
Відповідач з 07.10.2009 до дати розгляду цієї справи в суді фактично не застосовував коефіцієнт підвищення основного розміру пенсії (застосовував його в розмірі - 1), постійно нараховував та виплачував пенсію позивачу в розмірі меншому, ніж мінімальні розміри пенсії, визначені Законами України про затвердження бюджету на відповідні роки.
Відповідач як суб`кт владних повноважень жодним чином не обгрунтував розрахунку призначеної за рішенням суду пенсії позивача, правомірності визначення його розміру, в тому числі не обгрунтував і підстав, а також розміру нарахування позивачу підвищення пенсії учасникам війни - 8,31 грн. Тобто, не довів суду правомірості здійснення таких виплат.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач з формальних підстав відмовив позивачу в перерахунку розміру його пенсії листом від 31.12.2020, у зв`язку з тим, що не надавались оригінали або належним чином засвідчені копії документів про стаж.   
Всі необхідні документи для виконання рішення суду та продовження виплати пенсії були наявні у відповідача в пенсійній справі позивача.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного  висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про   часткове задоволення  позовних вимог.    
За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
І відповідачем  не доведено, що  у спірних правовідносинах він діяв правомірно.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується такими вимогами чинного законодавства.
За приписами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2051710006.1 від 15.03.2021 (а.с. 5).
Оскільки судами встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на отримання пенсії в належному розмірі, на захист якого позивач і звернувся до суду, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 908,00 грн. на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскарженого судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р.    - залишити без задоволення. 
Рішення   Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р.   у справі  № 360/1295/21  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                                          Г.М. Міронова

Судді                                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                     І.В. Геращенко