УХВАЛА

28 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/14224/20
адміністративне провадження № К/9901/38278/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі №160/14224/20 за позовом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Національні інформаційні системи", Товариство з обмеженою відповідальністю "Слобожанський Альянс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Зміїв-Агро", Приватне акціонерне товариство "Племінний завод "Червоний велетень"    про визнання протиправним та скасування наказу,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
визнати протиправним та скасувати пункт 5 Наказу Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2020 року №3693/5 "Про задоволення скарги" та пункт 6 наказу Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2020 року № 3693/5 "Про задоволення скарги" в частині тимчасового блокування доступу приватному нотаріусу ОСОБА_1. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський Альянс" про закриття провадження в частині позовних вимог у справі №160/14224/20 задоволено. Провадження у справі №160/14224/20 закрито.
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2020 року № 3693/5 "Про задоволення скарги" в частині тимчасового блокування доступу приватному нотаріусу ОСОБА_1. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №160/14224/20 змінено шляхом виключення з мотивувальної частини рішення наступні висновки: «Поряд з цим згідно з абзацом 3 частини 5 статті 37 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення. З наявних у справі документів, зокрема копії скарги ТОВ "Слобожанський Альянс" видно, що рішеннями приватного нотаріуса ОСОБА_1 права скаржника не порушувались. Крім того, у скарзі ТОВ "Слобожанський Альянс" відсутні посилання на порушення його прав у результаті прийняття таких рішень позивачем. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 року справа № 826/5575/17. Відповідно до пункту 9 частини 8 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу. У свою чергу судом встановлено, що відповідачем при розгляді скарги фактично вирішено спір про право, оскільки надано правову оцінку документам, на підставі яких позивачем прийняті рішення та проведені реєстраційні дії, тим самим відповідач вийшов за межі своєї компетенції.…». 
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року залишено без змін.
У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким  відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
За правилами частини першої  статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
У касаційній скарзі позивач зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та указує, що судом апеляційної інстанції не враховані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 травня 2019 року у справі №810/328/18.
Щодо зазначених посилань Верховний Суд зазначає таке.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, яку застосовано судами попередньої інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах.
Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). 
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. 
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Тобто, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 
1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 
2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 
3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 
4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Верховний Суд зазначає, що скаржник у касаційній скарзі посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №810/328/18 лише цитує її окремі абзаци, та посилається на застосовані у цій справі норми законодавства, однак не обґрунтовує яку саме норму права судами попередніх інстанцій застосовано без урахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, що не узгоджується з положеннями частини четвертої статті 328 КАС України.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2021 касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі №160/14224/20 було повернуто особі, яка її подала у зв`язку з відсутністю у ній підстав касаційного оскарження. 
Подана 23 жовтня 2021 року касаційна скарга Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі №160/14224/20 є ідентичною за змістом в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження тій, що вже була повернута ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року.
Згідно із частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 169, 328, 330, 332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі №160/14224/20 за позовом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Національні інформаційні системи", Товариство з обмеженою відповідальністю "Слобожанський Альянс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Зміїв-Агро", Приватне акціонерне товариство "Племінний завод "Червоний велетень"   про визнання протиправним та скасування наказу повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя	М.В. Білак