Справа № 451/391/17                                Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З. 
Провадження № 22-ц/811/1593/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:62

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.
секретаря: Івасюти М.В.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 26 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Радехівського нотаріального округу Львівської області Юрченко Олена Василівна, Департамент державної архітектурно – будівельної інспекції у Львівській області, Радехівська міська рада Львівської області та Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Червоноградське МБТІ», про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 27 грудня 2001 року перебувала у шлюбі ОСОБА_4 , який розірвано рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року, з часу укладення якого зареєстрована та проживає з дітьми в будинку АДРЕСА_1 в старому дерев`яному будинку, який разом з господарськими будівлями та спорудами належав на праві власності, як члену колгоспного двору, бабці її чоловіка, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що після смерті ОСОБА_5 , її дочка, ОСОБА_1 , яка є матір`ю її колишнього чоловіка, успадкувала вищезазначений дерев`яний будинок з господарськими будівлями та спорудами, про що їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 грудня 2011 року, в якому зазначено, що даний житловий будинок складається з двох житлових кімнат житловою площею 33.5 кв.м., двох коридорів, кухні, кладови, загальна площа будинку становить 70.4 кв.м.. До будинку належать господарські будівлі, а саме: літня кухня, позначена за планом земельної ділянки літерою «Б» (шлакоблоки), сарай, позначений за планом земельної ділянки літерою «В» (дерево), споруди, позначені за планом земельної ділянки літерою №1 (паркан), к. ----- (колодязь). Зазначає, що за час перебування у шлюбі для покращення умов проживання їхньої сім`ї у 2005-2007 роках зі згоди бабці чоловіка, спільними коштами та працею вона з чоловіком самочинно побудували на подвір`ї літню кухню, яку з 2013 року, з дозволу ОСОБА_1 , почали реконструювати шляхом прибудови та надбудови під новий житловий будинок, стан готовності якого на 21 жовтня 2016 року становить 78.41%. Крім того, ними самочинно було збільшено розмір дерев`яного сараю-хліва за рахунок цегляної прибудови, в 2003 році був збудований гараж (під літ. «Н»), а в 2010 році викопаний колодязь із свердловиною (літ. «к»). Вказує, що ОСОБА_1 не успадковувала незавершене будівництво нового будинку, а лише успадкувала їхню з чоловіком літню кухню, яка була реконструйована з прибудовою та надбудовою в новий житловий будинок, гараж, збільшений за розмірами сарай-хлів, а також колодязь з підземною свердловиною, хоча мала право успадковувати лише старий житловий будинок, оскільки всі інші будівлі та споруди є незавершеним самочинним будівництвом. Вважає, що вищезазначене нерухоме майно є самочинним будівництвом через проведення його капітального ремонту з реконструкцією без належного дозволу та затвердженого проекту, у зв`язку з чим на нього не може бути набуте право власності. Вказує, що самочинним є не тільки новостворений об`єкт нерухомості, а і об`єкт, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, відтак ОСОБА_1 не могло бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 грудня 2011 року до узаконення такого будівництва. Наголошує, що вони з чоловіком вправі претендувати на право власності щодо будівельних матеріалів і обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва або ж відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на це нерухоме майно буде визнано за власником земельної ділянки, відтак вона, на її думку, має право на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані при будівництві вищезазначених об`єктів нерухомого майна, шо є самочинним будівництвом. З наведених підстав просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.12.2011 р., видане ОСОБА_1 приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу - Юрченко О. В. та зареєстроване в реєстрі за № 2740; визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були нею та ОСОБА_4 використані при будівництві в АДРЕСА_1 , а саме: 
1) незавершеного будівництвом житлового будинку загальною площею 74. 2 кв. м. та готовністю 78, 41 %, інвентарною вартістю 129 636 грн. (літера Б-1 на плані), який нею та її чоловіком був самочинно реконструйований з прибудовою та надбудовою, з літньої кухні, яка також будувалась самочинно, та яку незаконно успадкована ОСОБА_4 , хоч вказана літня кухня не будувалась спадкодавцем ОСОБА_5 і права на її успадкування ОСОБА_4 не мала; 
2) самочинно реконструйованого протягом 2012-2013 р. р. із збільшенням розмірів дерев`яного сараю (хліва) за рахунок цегляної прибудови, загальною площею 38, 8 кв. м., інвентарною вартістю 46 232 грн., (літера В на плані); 
3) самочинно побудованої в 2003 р. господарської будівлі (гаража) загальною площею 28, 9 кв.м. інвентарною вартістю 11 793 грн. (літера Н на плані), до будівництва якої спадкодавець не мала відношення, а відтак її також не вправі була успадковувати ОСОБА_4 ; 
4) колодязя з підземною свердловиною (на плані «к.»).
Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 26 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Апелянт стверджує, що вони з ОСОБА_4 проживали разом з його бабцею, ОСОБА_5 , однією сім`єю, вели з нею спільне домашнє господарство, доглядали та опікувалися нею до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 проживала в м. Сокаль Львівської області. Зазначає, що починаючи з 2002 року вони з чоловіком спільним коштами та працею почали проводити реконструкцію господарських будівель та споруд, зокрема, у 2002 році почали будувати літню кухню, яку в подальшому реконструювали шляхом прибудови та надбудови під новий житловий будинок, стан готовності якого на 21.10.2016 року становив 78.41%. У 2003 році побудували гараж, протягом 2012-2013 років ними самочинно збільшено розміри дерев`яного сараю-хліва за рахунок цегляної прибудови. Вказує, що судом не враховано, що всі надбудови та прибудови здійснювалися нею та її чоловіком, ОСОБА_4 , в тому числі і на кошти, які вона брала в кредит і вкладала в будівництво. Звертає увагу, що ОСОБА_1 оформила право власності на майно на своє ім`я, хоча дозволу на проведення добудов не отримувала, будівельних матеріалів не купувала та не допомагала фізичною працею, відтак жодного відношення до реконструкції, яка була проведена в 2013 році, немає. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_4 – ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб 27 грудня 2001 року, актовий запис №6, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_1 від 27.12.2001 року, який розірвано рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року.
Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , разом з нею зареєстровані та проживають: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 – чоловік, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – дочка, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 – дочка.
Позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом позивач обґрунтовує тим, що за згодою спадкодавця, ОСОБА_5 , бабці її чоловіка, з якою вони проживали після одруження, за згодою ОСОБА_4 , вона разом з чоловіком на місці літньої кухні побудували незавершений будівництвом житловий будинок площею 74.2 кв.м, протягом 2012 – 2013 років здійснили прибудову до сараю (хліва) площею 38.8 кв.м, побудували гараж та колодязь, а відтак такі не можуть належати до спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , і не можуть бути успадковані спадкоємцями після її смерті, а відтак свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 05.12.2011 року, є недійсним.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.
Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_8 покликається на те, що оспорюваним нею свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 05.12.2011 року на ім`я ОСОБА_4 , порушуються її права, оскільки до оспорюваного свідоцтва включено майно, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, а належало їй та колишньому чоловікові, ОСОБА_4 .
З копії спадкової справи №40/10 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , заведеної 14 квітня 2010 року, вбачається, що 14.04.2010 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 ).
З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 грудня 2011 року, вбачається, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає в АДРЕСА_2 . 
Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з дерев`яного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Житловий будинок складається з двох кімнат житловою площею 33,5 кв.м., двох коридорів, кухні, кладови. Загальна площа будинку становить 70,4 кв.м, до будинку належать господарські будівлі, а саме: літня кухня, позначена за планом земельної ділянки літерою «Б» (шлакоблоки), сарай, позначений за планом земельної ділянки літерою «В» (дерево), споруди, позначені за планом земельної ділянки літерою №1; к. ----
Витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП ЛОР «Червоноградського МБТІ» 29.03.2012 року підтверджується, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , підставою реєстрації є свідоцтво про право на спадщину, яке оспорює позивач. 
Наявним в матеріалах інвентаризаційної та реєстраційної справи на будинок АДРЕСА_1 свідоцтвом про право особистої власності на будівлі, виданим 27.11.1987 року ОСОБА_5 , підтверджується належність до колгоспного двору і, що їй, як голові колгоспного двору, на праві особистої власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане на підставі рішення Радехівського райвиконкому №239 від 19.11.1987 року.
Зведеним актом станом на 18.10.2011 рік підтверджується, що до складу згаданого будинковолодіння відноситься житловий будинок – А1, літня кухня –Б, сарай –В. 
Відповідно до п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинної на час оформлення спадкових прав), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності.
Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.10.2011 року ОСОБА_5 належав на праві власності дерев`яний житловий будинок (дерево) площею 33,5 кв.м., літня кухня (шлакоблоки), сарай (дерево), споруди, загальна площа 70,4 кв.м. та житловою площею 33,5 кв.м., загальна вартість 38707.00 грн.
Аналізуючи зміст свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_9 05.12.2011 року, колегія суддів приходить до висновку, що у свідоцтві зазначено склад спадкового майна, а саме зазначено, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з дерев`яного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Житловий будинок складається з двох кімнат житловою площею 33,5 кв.м., двох коридорів, кухні, кладови. Загальна площа будинку становить 70,4 кв.м, до будинку належать господарські будівлі, а саме: літня кухня, позначена за планом земельної ділянки літерою «Б» (шлакоблоки), сарай, позначений за планом земельної ділянки літерою «В» (дерево), споруди, позначені за планом земельної ділянки літерою №1; к. ----
Тобто, до складу спадкового майна, яке згідно з оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину за законом успадкувала ОСОБА_4 , не віднесено незавершений будівництвом житловий будинок, а також будівлі, які, як стверджує позивачка, були самочинно реконструйовані, добудовані, самочинно побудовані нею та її колишнім чоловіком, ОСОБА_4 . 
Позивачка у позовній заяві покликається на те, що літня кухня, яка включена в перелік спадкового майна, зазначеного в оспорюваному позивачкою свідоцтві про право на спадщину за законом, є самочинно побудована, тому спадкоємцю ОСОБА_4 не могло бути видане свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки самочинне будівництво не може бути об`єктом спадкування, і право власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна не виникає.
Такі твердження позивачки і апелянта спростовуються свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим ОСОБА_4 05.12.2011 року, з якого вбачається, що до спадкового майна не включено самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, а включено лише ті об`єкти, які відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.10.2011 року, який є чинним, належали ОСОБА_5 на праві власності, а саме, дерев`яний житловий будинок (дерево) площею 33,5 кв.м., літня кухня (шлакоблоки), сарай (дерево), споруди, загальна площа 70,4 кв.м. та житловою площею 33,5 кв.м., загальна вартість 38707.00 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що станом на 13.10.2016 року господарські будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1 були самочинно реконструйовані, а саме, проведено реконструкцію з добудовою літньої кухні під житловий будинок, реконструйовано зі збільшенням розмірів дерев`яний сарай (хлів) за рахунок цегляної прибудови, побудовано гараж, що підтверджується Актом поточних змін, що сторонами не заперечується.
Відповідно до повідомлення КП «Червноградське МБТІ» Львівської обласної ради від 13.10.2016 року, в АДРЕСА_1 самовільно проведено реконструкцію з добудовою літньої кухні під житло, будинок літ. «Б-1» та збільшено розміри сараю літ. «В». Самочинно побудовано господарську будівлю з літньою кухнею літ «Н».
Як вбачається з Технічного паспорта на незавершений будинок в АДРЕСА_1 , житловий будинок 1915 року забудови, була проведена реконструкція сараю та господарської будівлі з літньою кухнею в 2013 році.
На підставі проведення позапланової перевірки головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Лесишаком І.М., було видано припис №861/17-пз про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 01.08.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було здійснено виконання будівельних робіт з реконструкції господарської будівлі (літньої кухні) під житловий будинок в АДРЕСА_1 без отриманого у встановленому законодавством порядку будівельного паспорту та права на виконання будівельних робіт, станом на час перевірки замовником виконано наступні будівельні роботи, влаштовано фундамент лінійними розмірами 4.00х6.00 м., вимуровано стіни, влаштовано дерев`яні конструкції даху та покрівлю з метало профілю.
На підставі вказаного припису на ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення №861/17-пз від 01.08.2017 року та постанову про адміністративне правопорушення від 15.08.2017 року.
Позивачка ОСОБА_3 не надала належних та допустимих доказів на спростування вищезазначеної інформації щодо забудовника самочинного будівництва, яким зазначенно ОСОБА_4 , а не ОСОБА_3 , хоча матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 зверталася до органів державної влади стосовно неправомірних дій представника посадової особи ДАБІ, при складанні припису, вказуючи, що не ОСОБА_1 є особою, яка почала самочинне будівництво за адресою АДРЕСА_1 , а позивачка – ОСОБА_3 та її колишній чоловік ОСОБА_4 .
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 4623980900:03:001:0128, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі рішення Бишівської сільської ради №172 від 05.02.2018 року, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто, саме відповідач ОСОБА_10 є власником земельної ділянки, на якій, як зазначає позивач, вона разом з колишнім чоловіком самочинно побудували незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 74,2 кв.м, який самочинно реконструювали з літньої кухні, самочинно побудували гараж та реконструювали сарай площею 38.8 кв.м, збільшивши його розміри.
Тобто, самочинно реконструйований з літньої кухні з прибудовою та надбудовою незакінчений будівництвом житловий будинок загальною площею 74.2 кв.м, та готовністю 78.41 кв.м, самочинно реконструйований зі збільшенням розмірів дерев`яний сарай (хлів) за рахунок цегляної прибудови площею 38.8 кв.м, самочинно побудований гараж площею 28.9 кв.м, є самочинно збудованими та реконструйованими на земельній ділянці, власником якої є саме ОСОБА_4 .
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що сторони в судовому засіданні не оспорюють факт самочинного будівництва, а саме: незавершеного будівництвом житлового будинку загальною площею 74. 2 кв. м. та готовністю 78, 41 %, (літера Б-1 на плані), який позивачем та чоловіком був самочинно реконструйований з прибудовою та надбудовою, з літньої кухні; самочинно реконструйованого протягом 2012 - 2013 р. р. із збільшенням розмірів дерев`яного сараю (хліва) за рахунок зробленої ними цегляної прибудови, загальною площею 38, 8 кв. м., (літера В на плані); самочинно побудованої в 2003 р. господарської будівлі (гаража) загальною площею 28, 9 кв.м. (літера Н на плані), - колодязя з підземною свердловиною (на плані «к.»).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі самочинно без дозволу на будівельні роботи та належно затвердженого проекту збудували незавершений будівництвом житловий будинок, самочинно реконструйований з літньої кухні, гараж, сарай з цегляною прибудовою, і що позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів, які б безспірно підтверджували самочинне будівництва нею та відповідачем ОСОБА_4 вищезгаданих будівель і споруд за адресою по АДРЕСА_1 . 
Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 61-44133св18.
Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, є підставою вважати будівництво самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.
Верховний Суд в постанові від 06 травня 2020 року справа № 722/823/17-ц провадження № 61-45361св18 вказав, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.
Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак, до цього, не будучи житловим будинком в юридичному розумінні, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів.
Правовий аналіз статей 60, 63,69 СК України та статей 328,331,368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом житлового будинку суд може визнати право за сторонами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин справи залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.
Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали та обладнання.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року, справа №296/499/15-ц, аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України у постанові від 18.11.2015 року у справі №6-388цс15.
Враховуючи те, що незавершений будівництвом житловий будинок, який самочинно реконструйований з літньої кухні з прибудовою та надбудовою загальною площею 74.2 кв.м, та готовністю 78.41 кв.м, самочинно реконструйований зі збільшенням розмірів дерев`яний сарай (хлів) за рахунок цегляної прибудови площею 38.8 кв.м, самочинно побудований гараж площею 28.9 кв.м, колодязь з підземною свердловиною, є самочинно збудованими, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання у самочинному будівництві в розмірі 1/2 частини.
Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 29.06.2017 року судом за клопотанням позивачки ОСОБА_3 призначалася судова будівельно-технічна експертиза з метою визначення вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані при будівництві спірних об`єктів, який грошовий розмір витрат було здійснено на будівництво вказаних об`єктів із врахуванням робіт та інших затрат, який процент готовності об`єктів, їх вартість, який процент від загальної вартості незавершеного будівництвом житлового будинку загальною площею 74.2 кв.м (літера Б-1на плані) становить вартість покращення кількісних і якісних показників від вартості літньої кухні, реконструкцію якої здійснено, перебудувавши її на незавершений будівництвом житловий будинок і яка вартість цих покращень в грошовому виразі.
Однак, як вбачається з листа Львівського НДІСЕ від 27.03.2018 року №001547, експертиза не проведена у зв`язку з неоплатою проведення експертизи позивачкою ОСОБА_3 , та ненаданням експертові додаткових матеріалів. 
Враховуючи зміст позовних вимог, встановлені судом фактичні обставини справи, беручи до уваги те, що визнаючи право власності на матеріали чи обладнання у незавершеному будівництвом житловому будинку, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали та обладнання, колегія суддів вважає, що такі питання могли бути з`ясовані лише за допомогою проведеної судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої колегії суддів вважає необхідним при вирішенні даного спору, без з`ясування цих питань вирішення даного спору є неможливим, з огляду на те, що без висновку експертизи неможливо встановити та визначити розмір участі сторін у будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку, який самочинно реконструйований з літньої кухні з прибудовою та надбудовою загальною площею 74.2 кв.м, та готовністю 78.41 кв.м, у реконструкції зі збільшенням розмірів дерев`яного сараю за рахунок цегляної прибудови площею 38.8 кв.м, самочинно побудованого гаража площею 28.9 кв.м, а також зазначити (назвати) у рішенні суду ці матеріали та обладнання. 
За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення. 
Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 26 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

О.Я. Мельничук