ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 р.	Справа № 520/9267/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 03.08.21 по справі № 520/9267/21

за позовом         Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1      
до        Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області                   
            про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №5.0-34 від 26.04.2021 року про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої підлягає стягненню з боку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф в розмірі 2922,00 грн. за порушення п. 9 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 р. адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1    задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №5.0-34 від 26.04.2021 року про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої підлягає стягненню з боку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф в розмірі 2922,00 грн. за порушення п. 9 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів". Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області  на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   суму судового збору у розмірі 908,00 грн.  
Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає рішення суду таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано вимоги ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи. На думку апелянта, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовної заяви відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги , просив суд апеляційної інстанції залишити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 в силі.
Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін,  перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції ,   позивач  зареєстрований як суб`єкт господарювання – фізична особа-підприємець Департаментом реєстрації Харківської міської ради 30.11.2009 року  запис №24800000000115756. Види діяльності за КВЕД: 47.53 Роздрібна торгівля килимами, килимовими виробами, покриттям для стін і підлоги в спеціалізованих магазинах (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.32 Установлення столярних виробів.
Згідно  витягу з реєстру платників єдиного податку від 13.03.2015 року №885/С/20-33-17-01 позивач з 01.04.2015 року перебуває на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 2 групи без реєстрації ПДВ.
В період з 30.03.2021 по 31.03.2021 року спеціалістами Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, на підставі наказу від 25.03.20121 №618 та направлення від 25.03.2021 №737, проведено у перевірку з питань додержання суб`єктом господарювання - ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів.
Підставою для проведення перевірки слугувало звернення гр. ОСОБА_2 від 10.03.2021 року.
За результатами перевірки складено акт від 31.03.2021 №737, відповідачем виявлено порушення п. 9 ч. 1 ст. 15 Закону України “Про захист прав споживачів” від 12 травня 1991 року № 1023-XII, абз. 2 п. 21 Порядку проведення торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринках споживчих товарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №833, п. 15 Правил роздрібно торгівлі продовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 №104, а саме: під час здійснення операції купівлі-продажу дверей за індивідуальним замовленням №Да-00014842/Д, за договором від 15.10.2020, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , продавцем не було надано паспорту виробу, з печаткою фірми-виробника, із зазначенням дати продажу та номеру ОТК, чим порушено право споживача на отримання необхідної, достовірної та своєчасної інформації в частині інформації щодо гарантійного терміну на товар відповідно гарантійних умов завода-виробника.  
Також відповідачем прийнято припис до акту №737 від 31.03.2021 про виконання законних вимог щодо усунення порушень законодавства про захист прав споживачів, яким в термін до 30.04.2021 року зобов`язано позивача вжити заходи щодо надання споживачу паспорту виробу, з печаткою фірми-виробника, із зазначенням дати продажу товару та номер ОТК, про письмово в 3-денний строк повідомити Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області.
Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи акт перевірки та припис отримані представником ФО-П ОСОБА_3 адвокатом Барішевським О.В.
23.04.2021 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення про виконання припису №737 від 31.03.2021 з доказами вручення паспорту виробу під підпис споживачу ОСОБА_2 . Крім того, позивач в повідомленні вказав, що він є платником єдиного податку 2 групи буз ПДВ та не веде обов`язковий облік доходів і витрат.
Разом з тим, Головним управлінням Держпродспоживслужби прийнято постанову від 26.04.2021 №5.0-34, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 2922,00 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з неправомірності застосування Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області штрафних санкцій у розмірі 2922,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову , виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Відповідно до статей 415 та 416 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікована Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року, Україна взяла зобов`язання забезпечувати високий рівень захисту прав споживачів, зокрема, через удосконалення інформації, що надається споживачам.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
Статтею 5 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України “Про захист прав споживачів” споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї у відповідність, якщо законом чи відповідним технічним регламентом не встановлено інший порядок дій виробника (продавця) у таких випадках; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, крім іншого, якщо споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою.
За змістом статті 26 Закону України "Про захист прав споживачів" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право:
1) давати суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів;
2) перевіряти додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб`єктів;
3) відбирати у суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг зразки товарів, сировини, матеріалів, напівфабрикатів, комплектуючих виробів для перевірки їх якості на місці або проведення незалежної експертизи у відповідних лабораторіях та інших установах, акредитованих на право проведення таких робіт згідно із законодавством, з оплатою вартості зразків і проведених досліджень (експертизи) за рахунок коштів державного бюджету. У разі встановлення за результатами проведених досліджень (експертизи) факту реалізації продукції неналежної якості та/або фальсифікованої суб`єкт господарювання, що перевірявся, відшкодовує здійснені за це витрати. Кошти відшкодовування витрат зараховуються до державного бюджету. Порядок відбору таких зразків визначається Кабінетом Міністрів України;
5) одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії необхідних документів, які характеризують якість продукції, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, що використовуються для виробництва цієї продукції;
13) накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Результати перевірок суб`єктів господарювання службовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, оформлюються відповідними актами.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Відповідно до статті 1 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Статтею 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема, вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства; відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом; застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про захист прав споживачів" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право, зокрема, перевіряти додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб`єктів.
Відповідно пункту 7 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України "Про електронну комерцію") - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зі змісту оскаржуваною постанови від 26.04.2021 №5.0-34 встановлено, що підставою накладання на позивача стягнення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" слугувала відсутність достовірної інформації в частині інформації щодо гарантійного терміну на товар відповідно до гарантійних умов завода-виробника - паспорту виробу, з печаткою фірми-виробника, із зазначенням дати продажу товару та номер ОТК та накладено штраф у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару.
Колегія суддів звертає увагу на те , що позивач не заперечує , що ним не було надано паспорту виробу, з печаткою фірми-виробника, із зазначенням дати продажу та номеру ОТК, чим порушено право споживача на отримання необхідної, достовірної та своєчасної інформації в частині інформації щодо гарантійного терміну на товар відповідно гарантійних умов завода-виробника. 
Однак , позивач звертає увагу на те , що на виконання припису ним надано докази вручення паспорту виробу під підпис споживачу ОСОБА_2 , а також повідомлено , що він є платником єдиного податку 2 групи буз ПДВ та не веде обов`язковий облік доходів і витрат.
Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області в апеляційній скарзі не заперечує , що позивачем виконано припис про усунення порушень та зазначає , що виконання припису у добровільному порядку підтверджує згоду позивача із виявленим порушення законодавства про захист прав споживачів.
Колегія суддів звертає увагу на те , що вимоги п. 7 ч. 1 статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" містять певні обставини щодо визначення розміру штрафу, а саме  у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України "Про електронну комерцію") -  у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 14.07.2020 року №768-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощеної роботи фізичних осіб-підприємців") фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.
Облік доходів та витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді.
Враховуючи те , що позивач є платником єдиного податку 2 групи та не є платником податку на додану вартість, який з 14.07.2020 звільнений від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат, обізнаність відповідача про вказаний статус платника податків фізичної особи-підприємця, Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області повинно було врахувати такі обставини та застосувати до позивача штраф у - у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , як то визначено п. 7 ч. 1 статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів".
Проте , Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області не враховано наведених обставин щодо не ведення позивачем обов`язкового обліку доходів і витрат , вимоги п. 7 ч. 1 статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів"  та безпідставно застосовано до позивача  штрафних санкцій у розмірі 2922,00 грн. з розрахунку тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару.
Враховуючи наведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірне застосування Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області штрафних санкцій у розмірі 2922,00 грн., тому постанова Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області №5.0-34 від 26.04.2021 підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 по справі № 520/9267/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.  

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  13.12.2021 року