КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10963/2021                            
Унікальний номер справи № 756/2028/16-ц                                                     

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 9 грудня  2021 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Судді - доповідача:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                           Соколової В.В.
                                                   Поліщук Н.В.
            При секретарі               Дроздовій Ж.В.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року, постановлене суддею Яценко Н.О. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У лютому 2016 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 82 271,66 доларів США, що еквівалентно 2 128 367,84 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 23 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке переіменоване на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 37 022,90 доларів США на придбання транспортного засобу, на умовах, визначених договором, строком до 21 березня 2013 року включно.
 На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами кредитного договору того ж дня було укладено договір застави, предметом якого виступав належний на праві власності позичальнику ОСОБА_1 автомобіль Ssang Yong, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 23 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого, останній, як поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором. Виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором також забезпечено договором поруки, укладеним 23 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 , за умовами якого, останній, як поручитель, відповідає перед кредитором солідарно з позичальником ОСОБА_1 у повному обсязі за своєчасне виконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором. 
Позичальник та поручителі покладені на них обов`язки належним чином не виконували, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ «КБ «Приватбанк» залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Не погоджуючись з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості у розмірі 27 073,42 доларів США, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, обґрунтовуючи тим, що кредитним договором визначено погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 501,38 Доларів США, період сплати з 22 по 28 число кожного місяця. Останній щомісячний платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 здійснив 15 жовтня 2009 року, внесено на погашення кредиту - 505,55 доларів США, з яких зараховано: 458,18 доларів США на тіло кредиту; 20,75 доларів США на проценти; 26,62 долари США на комісію. Станом на 15 жовтня 2009 року строк дії кредитного договору не закінчився, умови договору діяли, отже наступний щомісячний платіж позичальник повинен був сплатити вже 28 листопада 2009 року, проте не здійснив платіж. Таким чином, початок строку позовної давності почав свій відлік з 29 листопада 2009 року та спливав 28 листопада 2012 року. У липні 2012 року, в межах загального строку позовної давності, Банк звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль Ssang Yong для погашення боргу, що виник станом на 08 травня 2012 року. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2012 року позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , що виникла станом на 08 травня 2012 року у розмірі 30 301,38 доларів США за кредитним договором №KIL0АК00475191 від 23 березня 2007 року звернуто стягнення на автомобіль Ssang Yong, модель Kyron M200XDI, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий, номер кузова/шасі:  НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Отже, строк позовної давності був перерваний у липні 2012 року шляхом звернення кредитора до суду з позовом  про звернення стягнення на предмет застави з метою погашення заборгованості, що виникла станом на 08 травня 2012 року у розмірі 30 301,38 Доларів США, що в силу ч. 2 ст. 264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної давності. Згідно акту прийому-передачі в заклад автомобіля, 29 січня 2013 року боржник передав предмет застави автомобіль Ssang Yong, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у заклад до Банку для його реалізації. Отже, передача 29 січня 2013 року заставного майна у заклад до Банку свідчить про визнання боржником свого боргу та переривання строку позовної давності. 30 січня 2015 року заставне майно було реалізовано, грошові кошти від реалізації у розмірі 3 227,96 доларів США того ж дня надійшли на погашення заборгованості за кредитним договором №KIL0АК00475191 від 23 березня 2007 року за пенею. Таким чином, зобов`язання не виконані в повному обсязі, звернення стягнення на предмет застави не призвело до погашення боргу в повному обсязі. З вимогами про стягнення заборгованості Банк звернувся до суду 09 лютого 2016 року, що в межах загального строку позовної давності, яка почала свій відлік після реалізації предмета застави 30 січня 2015 року. 
  Щодо висновків суду про припинення поруки зазначено, що 23 березня 2007 року між АТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки №KIL0АК00475191Р1. За умовами договору поруки визначено, що строк дії поруки встановлено у самому договорів поруки. Згідно п. 12 договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. День настання терміну повернення кредиту визначено пунктом 7.1 кредитного договору та зазначено 21 березня 2013 року включно. Отже, з урахуванням пункту 12 договору поруки та пункту 7.1 кредитного договору, порука не припинилася та є дійсною на час пред`явлення позову 09 лютого 2016 року.      
У судове засідання апеляційної інстанції представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином неодноразово повідомлявся, причину неявки суду не повідомив.
Представники відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності  осіб, що не з`явились, так як вони належно повідомлені судом про час та місце розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість  постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом.
Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 23 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальникові кредитні кошти в сумі 37 022,90 доларів США на придбання транспортного засобу, строком з 23 березня 2007 року по 21 березня 2013 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами кредитного договору того ж дня було укладено договір застави, предметом якого виступав належний на праві власності позичальнику ОСОБА_1 автомобіль Ssang Yong, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, того ж дня, 23 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором від 23 березня 2007 року, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи суму кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений 23 березня 2007 року договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи суму кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
За розрахунком, наданим позивачем, станом на 03 лютого 2016 року за позичальником утворилась заборгованість в сумі 82 271,66 доларів США, яка складається із: 18 259,11 доларів США - заборгованості за кредитом; 14 876,74 доларів США - заборгованості за відсотками; 1 436,23 доларів США - заборгованості по комісії; 47 699,58 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року   визнано договір поруки від 23 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_3  та ПАТ КБ «ПриватБанк», припиненим з 18 липня 2015 року.
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2018 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року змінено.  Викладено резолютивну частину заочного рішення в наступній редакції. Позов ОСОБА_3   про визнання поруки припиненою - задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_3   за договором поруки від 23 березня 2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3   для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 березня 2007 року, з 18 липня 2015 року.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2012 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 березня 2007 року в сумі 232 068,63 грн. звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Ssang Yong, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2012 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 березня 2007 року в сумі 232 068,63 грн. звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Ssang Yong, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
30 січня 2015 року зазначене вище рішення суду було виконано, заставне майно було реалізовано, грошові кошти від реалізації у розмірі 3 227,96 доларів США того ж дня надійшли на погашення заборгованості за кредитним договором від 23 березня 2007 року за пенею, проте їх виявилося недостатньо для того, щоб погасити заборгованість в повному обсязі.
Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.
Таким чином, у позивача на підставі положень статті 591 ЦК України, статті 24 Закону України «Про заставу» виникло право щодо стягнення залишку боргу за кредитним договором.
Звертаючись у лютому 2016 року до суду із позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що про порушення свого права банк дізнався лише 30 січня 2015 року, тобто після продажу предмета застави, оскільки сума, одержана від його продажу, не покриває вимоги заставодержателя.
 Тобто ПАТ КБ «ПриватБанк»  звернувся до суду із вимогами про стягнення залишку заборгованості у межах строку позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався лише після реалізації предмета застави.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Посилаючись на пропуск банком строку позовної давності, місцевий суд не звернув уваги на таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Аналогічне положення закріплене в частині першій статті 15 ЦК України.
У постановах від 08 травня 2018 року у справі № 279/8730/15 (провадження № 61-11713св18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 467/395/16 (провадження № 61-15909св18) Верховний Суд зробив висновок, що  реалізувавши заставний автомобіль, банк не знав і не міг знати, що коштів від реалізації майна буде недостатньо для повного погашення кредитної заборгованості, а саме для цього і ухвалювалось у 2012 році рішення суду.  У зв`язку з цим банк   не міг до виконання рішення суду пред`явити новий позов, так як не було доказів  того, що кредитна заборгованість не буде погашена.
Місцевий суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, доводів позивача про те, що Банк дізнався про порушення свого права лише 30 січня 2015 року не врахував та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині  , застосувавши строк позовної давності.
Оскільки суд першої інстанції постановив рішення неповно встановивши обставини справи,  дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, з порушенням норм матеріального права, відповідно до ст.. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.
Згідно із частинами першою і другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо це встановлено договором поруки.  
Разом із тим , відповідно до ст.. 559 ЦК України в редакції, що діяла на час правовідносин, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців  від дня настання строку виконання  основного зобов`язання  не пред`явить вимоги до поручителя.
            Судом встановлено, що 08.07.2010р. банк направив на адресу позичальника лист вих. № 2971211898 від |010р., в якому на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору, вимагав повернення кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий  строк з дати одержання цього повідомлення  
            ОСОБА_1 вказану вимогу банку не виконав, а відтак строк виконання основного зобов`язання за им договором, зокрема, щодо повернення отриманих кредитних коштів   настав 17.07.2010р.   
         Якщо договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із  застосуванням  права на повернення кредиту  достроково.
           Відповідно до п. 12 Договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.
         Разом із тим, з вимогою до поручителя щодо невиконання позичальником зобов`язань за договором або з відповідною позовною заявою банк, у встановлений п. 12 Договору поруки або в строк, визначений ч.4 ст.559 ЦК України, не звертався.  
              Таким чином , колегія суддів вважає, що  порука ОСОБА_2 щодо повернення заборгованості по Кредитному договору № KILO AK 0047 5191 від 23.03.2007р., за Договором поруки № KILO AK 0047 5191 РІ від 23.03.2007р.  припинилася у зв`язку із пропуском банком шестимісячного строку , передбаченого ст.. 559 ЦК України в редакції, що діяла на час правовідносин. 
              Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про застосування строку позовної давності.
   Як вбачається із матеріалів справи, станом  на час постановлення рішення Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська від 23.07.2012 року  відповідач ОСОБА_1 мав заборгованість у розмірі 30 301, 38 доларів США.
З урахуванням реалізації заставного майна   на суму 3 227, 96 доларів США, залишок заборгованості становить 27 073, 42 долари США.
Оскільки сума заборгованості визначена рішенням Індустріального районного суду  м.Дніпропетровська від 23.07.2012 року  , відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України визначений розмір заборгованості не підлягає доказуванню і підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості із боржника ОСОБА_1  з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачів на користь банку 27 073, 42 долари США солідарно.
В решті рішення суду першої інстанції  повинно бути залишено без змін.
 
Керуючись ст.ст.  367, 374, 376  ЦПК України, колегія суддів
 
                                                   П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року  в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо боржника ОСОБА_1   скасувати  та постановити в цій частині нове рішення. 
Стягнути з ОСОБА_1  на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 27 073, 42 доларів США заборгованості за кредитним договором № KILOAK00475191  від  23 .03.2007 року.
В решті позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк»  залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено  14  грудня 2021 року.

Суддя - доповідач:                                      

 
Судді: