РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/12638/21
Провадження № 22-ц/4815/1532/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача      – Шимківа С.С.,
суддів:                 – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,- 
в с т а н о в и в :
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від шлюбу з відповідачем у них є малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13.03.2015 року шлюб між ними розірвано. Станом на сьогодні відповідач не цікавиться вихованням їхньої доньки, допомоги на утримання дитини не надає. Вказує, що самостійно вона не спроможна утримувати доньку та оплачувати всі витрати пов`язані з цим, тому змушена звертатися до суду із позовом про стягнення аліментів.
Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати звернення до суду (18.06.2021 року).
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 (дві тисячі гривень) 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 18.06.2021 року і до досягнення повноліття.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення аліментів в розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімумі для дитини відповідного віку, відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує прав позивача, як отримувача, і прав відповідача, як платника аліментів. При визначенні розміру аліментів місцевим судом також враховано, що відповідач є працездатною особою та те, що ним було частково визнана сума аліментів.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду,  ОСОБА_2  оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не достатньо ґрунтовно дослідив докази, у зв`язку з чим, висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. Наголошує, що підприємницькою діяльністю він не займається з 2015 року. На даний час він не являється фізичною особою-підприємцем та немає постійного місця роботи, у зв`язку з чим вимушений перебиватися тимчасовими підробітками. Зауважує, що у нього на утриманні перебувають його батьки, які є пенсіонерами похилого віку. Звертає увагу, що позивач отримувала від нього кошти на утримання дитини по серпень 2021р включно, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими квитанціями. Тому заперечує щодо стягнення з нього аліментів з дати звернення позивача до суду із даним позовом та просить врахувати його оплати за червень-серпень 2021 року та призначити виплату аліментів починаючи з 07.09.2021року.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір аліментів передбачений законом "Про Державний бюджет України на 2021рік" в сумі 1255 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2021 року.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Обарівською сільською радою Рівненського району Рівненської області.
Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, що сторонами не заперечується.
Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).
За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Аналіз наведених положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Колегія суддів погоджується із рішенням місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.06.2021 року і до досягнення повноліття.
Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.
ОСОБА_2 є працездатним, має задовільний стан здоров`я, що ним не заперечується, інших дітей на утриманні немає, а тому зобов`язаний забезпечувати належний рівень життя та надавати матеріальну допомогу своїй дитині.
Факт наявності у відповідача такого матеріального стану, який би не дозволяв сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, останнім не доведений. Відсутність офіційного працевлаштування не звільняє його від батьківського обов`язку утримувати свою дитину та сплачувати аліменти у розмірі, який відповідає її інтересам, потребам і є необхідним для забезпечення належних умов для фізичного, розумового, морального та соціального розвитку дитини.
Закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує (постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі №461/4936/16).
Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Наведена норма закону не містить підстав для відступлення від наведеного правила.
Звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів є безумовним правом того з батьків з ким мешкає дитина, незалежно від будь яких домовленостей між ними.
Тому, факт добровільної сплати аліментів, на що посилається відповідач, не може бути підставою для відступлення від вимог зазначеної норми закону. 
У той же час, суми сплачені відповідачем у добровільному порядку на утримання дитини можуть бути предметом дослідження та врахування на стадії виконання судового рішення про стягнення аліментів.
За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                   Шимків С.С.
Судді:                                                                  Ковальчук Н.М. 

Хилевич С.В.