ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4732/20                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Паламар П.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року в справі за адміністративним позовом Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування заходів реагування, 
ВСТАНОВИВ

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулося Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі - ДСНС у Черкаській області, позивач) з адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1 (далі - відповідач) про застосування заходів реагування, в якому просило:
- застосувати заходи реагування до ФОП ОСОБА_1 у вигляді повної зупинки експлуатації будівлі нічного клубу X Level, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Остафія Дашкевича, 39 шляхом знеструмлення електроживлення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами проведення позапланової перевірки суб`єкта господарювання встановлено факт наявності порушень правил техногенної і пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, що є підставою для застосування заходів реагування у сфері господарської діяльності у вигляді повного зупинення експлуатації будівлі.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 адміністративний позов задоволено:
- застосовано заходи реагування до ФОП ОСОБА_1 у вигляді повної зупинки експлуатації будівлі нічного клубу X Level, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Остафія Дашкевича, 39 шляхом знеструмлення електроживлення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування заходів реагування.
Так, відповідач наголошує на тому, що він є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки власником орендованих ним приміщень є держава в особі Державного комітету статистики України, а право оперативного управління передано Головному управлінню статистики у Черкаській області.
Крім того, договори оренди від 24.04.2008 №634 та від 26.09.2008 №670 припинено у зв`язку із закінченням терміну, на який їх було укладено з 14.05.2020 та 21.10.2020 відповідно.
Отже, відповідач не може нести відповідальність за дотримання вимог нормативно-правових актів у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки при експлуатації нежитлових приміщень за адресою: м. Черкаси, вул. Остафія Дашкевича, 39.
Водночас, як зазначає відповідач, що станом на час розгляду справи в суді першої інстанції більшість виявлених позивачем порушень усунуті, а тому застосування до відповідача такого заходу реагування, як повне зупинення експлуатації будівлі є не співрозмірним із порушеннями, які залишилися не усунутими.
Поряд з цим, суд першої інстанції зазначеного не врахував, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до наказу управління ДСНС України у Черкаській області від 10.08.2020 №192, 12 серпня 2020 року посадовою особою позивача проведено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 в будівлі нічного клубу X Level, результати якої оформлені актом №153.
Перевіркою виявлені порушення допущені фізичною особою-підприємцем ФОП ОСОБА_1 в будівлі нічного клубу X Level, за адресою: м. Черкаси, вул. Остафія Дашкевича, 39., вимог законодавства у сфері пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, зокрема: 
- вихід з підвальних приміщень через сходову клітку на перший поверх не виконано через протипожежний тамбур-шлюз 1-го типу з підпором повітря під час пожежі; 
- не забезпечено клас вогнестійкості проходів електричних кабелів в приміщеннях через протипожежні перешкоди з нормованим класом вогнестійкості; -не надано результати іспитів зразків килимового покриття, прокладеного на шляхах евакуації, щодо токсичності продуктів горіння та димоутворювальної здатності; 
- з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів; 
- не оформлено та не надано акти проведення прихованих робіт на електропроводи, що прокладені над підвісними стелями; 
- приміщення електрощитової не відокремлено від інших приміщень протипожежними перешкодами (перегородками та дверима); 
- не заключений договір на обслуговування автоматичної пожежної сигналізації; 
- не обладнано приміщення автоматичними системами протипожежного захисту, в тому числі орендовані приміщення; -сигналу від приймально-контрольного пристрою АПС не виведено на пульт централізованого спостерігання; 
- приміщення експлуатуються та надаються в оренду без оформлення декларацій відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки; 
-допускаються до роботи працівники без проходження ними навчань або інструктажів і перевірки знань з питань цивільного захисту, зокрема з техногенної безпеки; 
- не здійснено навчання керівного складу з питань цивільного захисту, у тому числі правилам техногенної безпеки. 
17.08.2020 управління ДСНС України у Черкаській області винесено припис №171 щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки у строк до 20.09.2020.
Уважаючи, що виявлені порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки створюють реальну загрозу життю і здоров`ю людей, які працюють, перебувають на об`єкті, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про застосування заходів реагування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виявлені позивачем порушення законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є такими, що створюють загрозу життю і здоров`ю людей. Водночас на момент прийняття рішення у справі відповідачем вказані в акті порушення не усунуті, у зв`язку із чим наявні підстави для вжиття заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації будівлі.
За змістом статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877).
Згідно зі статтею 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1052 (далі - Положення №1052) встановлено, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.
За змістом пункту 3 Положення №1052 основними завданнями ДСНС України є, зокрема, реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.
Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, регулюються положеннями Кодексу цивільного захисту України (КЦЗ України).
Пунктом 21 частини першої статті 20 КЦЗ України установлено, що до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить: забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.
Відповідно до частини другої статті 51 КЦЗ України забезпечення техногенної безпеки суб`єкта господарювання покладається на його керівника.
Згідно з частиною третьою статті 55 КЦЗ України забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.
Відповідно до статті 64 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення. До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи.
Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (стаття 66 КЦЗ України).
Частиною сьомою статті 7 Закону №877-V встановлено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. 
Відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону №877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути призупинені виключно за рішенням суду. 
Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.
Згідно з пунктом 11 та 12 частини першої статті 67 КЦЗ України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить:
- складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; 
- звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Частинами першою та другою статті 70 ЦКЗ України встановлено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є, зокрема недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, нормами і правилами; порушення вимог пожежної безпеки, передбачених нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення;
Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для застосування адміністративним судом заходів реагування є одночасна наявність таких умов: 1) факт порушення правил та норм пожежної і техногенної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей; 2) звернення компетентного органу, який здійснює державний нагляд у сфері пожежної і техногенної безпеки, із відповідним адміністративним позовом до суду; 3) наявність обов`язку у підконтрольного суб`єкта, зупинення експлуатації приміщень якого вимагає відповідний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, забезпечувати дотримання вимог пожежної безпеки у відповідному приміщенні.
Разом з тим, при обранні заходу реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли і тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №826/7073/18, від 26.02.2020 та у справі №826/15768/18.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем за результатами проведення позапланової перевірки складено акт від 12.08.2020 №153, яким зафіксовано 12 порушень правил пожежної безпеки в будівлі нічного клубу X Level, за адресою: м. Черкаси, вул. Остафія Дашкевича, 39.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач стверджує, що ним усунуто частину, виявлених позивачем порушень, а саме порушення зазначені в акті перевірки під номерами 1-6, 10-12.
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 6 Закону №877-V підставою для здійснення позапланового заходу є подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням. 
Враховуючи, що позивач є спеціальним органом, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, суд зазначає, що належним доказом усунення зафіксованих в акті перевірки порушень є результати повторної перевірки. 
Відповідач у разі усунення недоліків в повному обсязі, виявлених органом перевірки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, не позбавлений можливостей звернутись до суду першої інстанції з заявою про скасування заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), застосованих судом за результатом розгляду адміністративної справи. 
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №823/589/16, від 05.12.2019, у справі №805/1493/17-а, від 10.09.2020 у справі №620/1857/19.
Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази усунення відповідачем, виявлених в акті від 12.08.2020 №153 порушень пожежної безпеки, а також докази звернення відповідача до позивача із вимогою проведення позапланової перевірки з метою фіксації факту усунення цих порушень в акті, складеному за її результатами.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо підстав для застосування заходів реагування, у зв`язку наявністю не усунутих порушень вимог правил пожежної безпеки, які на думку позивача створюють загрозу життю та здоров`ю людей, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
Поняття "загроза життю та/або здоров`ю людини" є оціночним поняттям, яке лежить у сфері захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері. 
Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів. 
У контексті спірних правовідносин по даній справі, загрозу життю та здоров`ю людей створюють такі порушення вимог законодавства, які безпосередньо можуть призвести до виникнення пожежі як неконтрольованого процесу знищення або пошкодження вогнем майна, під час якого мають місце чинники, небезпечні для істот та навколишнього природного середовища (пункт 32 частини першої статті 2 КЦЗ України).
Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.
Мета застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) полягає в убезпеченні працівників закладу, будівлі та відвідувачів від можливої небезпеки. 
Також колегія суддів звертає увагу, що застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень відповідача є тимчасовим заходом, який направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20.11.2018 справа №826/1024/18.
У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що він не є належним відповідачем у цій справі, оскільки не є власником будівлі, у якій позивачем установлено порушення вимог пожежної безпеки.
Надаючи правову оцінку вказаним доводам апеляційної скарги, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.
Як уже зазначалося, згідно з положенням КЦЗ України забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.
Як убачається з матеріалів справи, між регіональним відділенням Фонду державного майна по Черкаській області та ФОП ОСОБА_1 укладено договори оренди від 24.04.2008 №634 та від 26.09.2008 №670, які, як зазначає відповідач припинено у зв`язку із закінченням терміну, на який їх було укладено з 14.05.2020 та 21.10.2020 відповідно.
Згідно з умовами вказаних договорів ФОП ОСОБА_1 зобов`язаний нести відповідальність за дотримання правил експлуатації інженерних мереж, пожежної безпеки і санітарії в орендованих приміщеннях відповідно до чинного законодавством.
Отже, станом на момент проведення перевірки та встановлення позивачем порушень, зазначених у акті від 12.08.2020 №153 обов`язок забезпечення пожежної безпеки був покладений саме на відповідача.
Також колегія суддів звертає увагу, що вказаний акт перевірки та припис від 17.08.2020 №171 підписані ФОП ОСОБА_1 без зауважень, доказів оскарження відповідачем вказаних розпорядчих документів позивача матеріали справи не містять.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги з приводу того, що ФОП ОСОБА_1 не може вважатися належним відповідачем у справі, оскільки договори зазначені договори оренди припинили свою дію, у зв`язку із закінченням строку, на який вони були укладені.
Так, з указаних договорів убачається, що передача майна в оренду орендарю та його повернення орендодавцю здійснюється на підставі акта приймання-передавання.
Також в матеріалах справи наявні листи регіонального відділенням Фонду державного майна по Черкаській області згідно яких, орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати отримання заяви повернути орендоване майну, в установленому законом порядку та подати до управління належним чином оформлені три примірники акта приймання-передавання майна та погасити виниклу заборгованість.
Разом з тим, відповідачем не надано копію актів приймання-передавання орендованого майна.
Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт припинення користування відповідачем вказаним майном.
Крім того, ФОП ОСОБА_1 із заявами про залучення чи зміну на належного відповідача до суду не звертався, а в апеляційній скарзі зазначав про самостійне усунення частини порушень, виявлених під час контролюючих заходів.
Отже, доводи скаржника про те, що він не може бути належним відповідачем у справі є безпідставними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №826/24867/15.
Таким чином, оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції доказів, які б свідчили про повне усунення відповідачем порушень, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, не було надано, а ті порушення, які залишались, продовжували створювати загрозу життю та здоров`ю людей, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявність наведених порушень вимог протипожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення, а тому наявні підстави для вжиття заходів реагування. 
Також колегія суддів зазначає про безпідставність доводів відповідача про те, що виявлені порушення носять лише вірогідний характер та не можуть бути підставою для вжиття заходів реагування, оскільки відповідно до підпункту 4.5.1 пункту 4 ДСТУ 2272:2006 «Пожежна безпека. Терміни та визначення основних понять» пожежна безпека - це відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожежі та пов`язаної з нею можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.
Вирішуючи в судовому рішенні питання зупинення, зокрема експлуатації будівлі, суд, насамперед, з`ясовує чи є передбачені для цього  законом  підстави, а отже, оцінює надані позивачем та відповідачем докази, встановлює на підставі них факти, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Суд оцінює як акт позивача, що складений за результатами контрольного заходу і в якому зафіксовано відсутність або наявність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, так й інші докази, надані відповідачем, які в свою чергу підтверджують відсутність або усунення виявлених порушень - акти виконаних робіт на встановлення певного обладнання, на приведення споруд, обладнання до чинних вимог, правил, інструкцій тощо; первинні документи, що свідчать про купівлю необхідного обладнання; різного роду договори про надання певних послуг, наявність яких є обов`язковою, і таке інше.
Суд першої інстанції надав детальну оцінку виявленим порушенням на предмет створення ними реальної загрози життю та здоров`ю за результатами чого дійшов висновку про наявність підстав для застосування заходів реагування про які просив позивач.
Оцінюючи вказані порушення на предмет можливості створення небезпеки для життя і здоров`я людей, колегія суддів зазначає, що вони, з огляду на їхню кількість та характер є такими, що створюють реальну загрозу життю і здоров`ю людей у випадку виникнення надзвичайної ситуації.
На переконання колегії суддів окремі порушення, виявлені позивачем можуть призвести до виникнення пожежі, а інші можуть стати на заваді своєчасному її виявленню та ліквідації.
Ураховуючи характер порушень, які залишились не усунутими, та встановлені в ході апеляційного розгляду обставини справи, судова колегія приходить до висновку, що заходи реагування, застосовані судом першої інстанції є співрозмірними виявленим позивачем порушенням пожежної безпеки.
З огляду на це, колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги стосовно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до відповідача заходів реагування.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за встановлених обставин наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Водночас апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону. 
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя                                           І.О.Лічевецький 

Суддя                                                              В.П.Мельничук 

Суддя                                                              О.М.Оксененко